Справа № 160/13587/20
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2021 року м. Дніпросправа № 160/13587/20
суддя І інстанції Турова О.М.

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Мельника В.В., Сафронової С.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з військової служби у запас грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік в кількості 39 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 жовтня 2018 року;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо не проведення із ОСОБА_1 повного розрахунку на час звільнення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України (код за ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) м. Нікополя Дніпропетровської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік в кількості 39 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 жовтня 2018 року;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (код за ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) м. Нікополя Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 18.10.2018 р. по 20.10.2020 р., включно, в сумі 340201 (триста сорок тисяч двісті одна гривня) 66 копійок.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час звільнення позивачу не було виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій за 2016-2018 роки та не виплачено середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з військової служби у запас грошової компенсації за невикористані в 2017, 2018 роках додаткові відпустки, встановлені учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме: 17 жовтня 2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме: 17 жовтня 2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає про його особисту участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в ОТУ «Маріуполь» з 10.10.2016р. по 20.01.2017р., а отже, відповідно до п.3 Постанови №413 участь позивача у проведенні антитерористичної операції у 2016 році не менше ніж 30 календарних днів є підтвердженою виданим державним органом офіційним документом, що містить достатні докази відповідної обставини та дає право на передбачену чинним законодавством України додаткову відпустку незалежно від того, коли такий статус та право були формалізовані шляхом видачі посвідчення серії НОМЕР_3 . Також вказує, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до Контракту про проходження громадянами України військової служби України у Збройних Силах України від 15.03.2011 року проходив військову службу у Збройних Силах України, зокрема, на посаді командира 3011 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №685, виданої командиром Військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2018 року, ОСОБА_1 в період з 10.10.2016 року по 20.01.2017 року, та з 18.01.2018 року по 22.04.2018 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у м. Маріуполь Донецької області, м. Сватове Луганської області.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим Військовою частиною НОМЕР_5 , 11 квітня 2017 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 21 вересня 2018 року №534 підполковника ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас за пунктом «к» відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту).

Відповідно до наказу тво командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.10.2018р. №255 вважається, що позивач з 16 жовтня 2018 року справи і посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до Нікопольського ОМВК Дніпропетровської області, а також з 17 жовтня 2018 року виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

В зазначеному вище наказі також вказано, що вислуга років позивача у Збройних Силах становить: календарна - 25 років, 02 місяці, 16 днів; пільгова 01 рік, 00 місяців, 12 днів; загальна - 26 років, 02 місяці, 28 днів; щорічна основна відпустка за 2018 рік використана у кількості 13 діб з « 12» червня по « 25» червня 2018 року; грошова допомога на оздоровлення за 2018 рік отримав; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України та деяким іншим особам» за 2018 рік не отримав. На виконання вимог наказу-Міністра оборони України від 07.06.2018 року№260 та окремого доручення Міністра оборони України від 07.06.2018 року №248/4914 доведених телеграмою начальника управління персоналу - заступник начальника штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 07.08.2018 року №350/104/2034-т проведений перерахунок вислуги років станом на 01 березня 2018 року. Вислуга станом на 01.03.2018 року складає: 25 років, 07 місяців, 12 днів.

Крім того, встановлено виплатити: відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, «Про грошове забезпечений військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», рішення Міністра оборони України від 26 березня 2018 року №248/1479 та телеграми заступника Міністра оборони України від 15 травня 2018 року №248/2734 виплатити надбавку за особливості проходження служби у розмірі 10% та премію у розмірі (у відсотках до одного знака після коми) 50% за 17 днів жовтня 2018 року; одноразову грошову допомогу у разі звільнення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 та розділу 32 пункту 2 наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 за 25 календарних років в сумі 177500 гривень 00 копійок; доплату до раніше визначеного розміру грошового забезпечення за серпень відповідно до пункту 3 телеграми Міністра оборони України №248/2734 від 15.05.2018 року на суму 116 гривень 53 копійок; відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 21 добу невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік 9619 гривень 36 копійок.

Зі змісту наказу тво командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.10.2018р. №255, вбачається, що грошова компенсація за невикористані ОСОБА_1 щорічні додаткові відпустки (як учаснику бойових дій) при звільненні не нараховувалась та не виплачувалась.

Наведене також підтверджується довідкою про ненарахування та невиплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій від 29.09.2020 року, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 , відповідно до якої за період з 2016 по 2018 роки підполковнику ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій станом на день виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 (17.10.2018 року).

При цьому, довідкою щодо наявності (відсутності) невикористаних додаткових відпусток учасникам бойових дій №875 від 25.11.2020 року, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 , підтверджено наявність невикористаних у 2017, 2018 роках щорічних додаткових відпусток, встановлених учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ), а також зазначено, що за 2016 рік невикористана відпустка у позивача відсутня, оскільки ОСОБА_1 набув статусу учасника бойових дій у 2017 році, тобто право на пільги учасника бойових дій ОСОБА_1 має з 2017 року.

Судом першої інстанції встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача з не нарахуванням та не виплатою йому за період 2016-2018 року компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій. Крім цього, у зв`язку з бездіяльністю відповідача щодо не проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні із військової служби позивач вважає, що на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку.

При цьому колегія суддів враховує, що в апеляційному порядку позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з військової служби у запас грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2016 року та визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні із військової служби та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з військової служби у запас грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2016 року суд першої інстанції виходив з того, що статус учасника бойових дій позивач отримав 11 квітня 2017 року, а тому саме з цього часу набув право на додаткову відпустку як учасник бойових дій та на грошову компенсацію за невикористані календарні дні такої відпустки.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Абзац перший пункту 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлює, що військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Процедура надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, та категорії таких осіб визначена Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 (далі - Порядок №413).

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається:

- військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

- особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центром при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

- особам, які у період до набрання чинності Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення, у взаємодії із Збройними Силами, МВС, Національною поліцією, Національною гвардією, СБУ та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Відповідно до абзацу 1 пункту 5 Порядку №413 рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Офісі Генерального прокурора, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі - комісії), - стосовно осіб, зазначених в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку; міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, яка утворюється Мінветеранів (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання, та стосовно осіб, зазначених в абзаці четвертому пункту 2 цього Порядку.

Пунктом 6 Порядку №413 встановлено порядок надання статусу учасника бойових дій.

Пунктом 9 Порядку №413 передбачено, що посвідчення учасника бойових дій і відповідний нагрудний знак видаються: особам, зазначеним в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, - Мін`юстом, органами Міноборони, МВС, Національною поліцією, Національною гвардією, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Офісом Генерального прокурора, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС; особам, зазначеним в абзаці четвертому пункту 2 цього Порядку, - Мінветеранів.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм суд першої інстанції вірно зазначив, що особа набуває статусу учасника бойових дій з моменту прийняття відповідною комісією рішення про надання статусу учасника бойових дій та видачі цій особі відповідного посвідчення.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Позивачу було видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 11 квітня 2017 року, а отже саме з цієї дати позивач набув статусу учасника бойових дій а тому з цього часу має право на додаткову відпустку як учаснику бойових дій та на грошову компенсацію за невикористані календарні дні такої відпустки ,про що вірно заначив суд першої інстанції.

Спростовуючи доводи позивача про те, що його військовий квиток (серії НОМЕР_7 ), на сторінці 7 у пункті 10 містить відомості про його особисту участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в ОТУ «Маріуполь» з 10.10.2016р. по 20.01.2017р., а отже, відповідно до п.3 Постанови №413 участь позивача у проведенні антитерористичної операції у 2016 році не менше ніж 30 календарних днів є підтвердженою виданим державним органом офіційним документом, що містить достатні докази відповідної обставини та дає право на передбачену чинним законодавством України додаткову відпустку незалежно від того, коли такий статус та право були формалізовані шляхом видачі посвідчення серії НОМЕР_3 , суд прешої інстанції вірно зазначив, що що наведені доводи є безпідставними, оскільки базуються на неправильному тлумаченні позивачем приписів чинного законодавства, крім того військовий квиток позивача серії НОМЕР_7 не є тим документом, що посвідчує надання певного статусу, а лише одним з документів, що можуть бути використані при вирішенні питання про його надання. Особа набуває певних пільг та гарантій, пов`язаних з наявністю певного статусу, лише після набуття такого статусу.

Щодо вимог позивача про не проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні із військової служби та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку колегія суддів зазначає таке.

Відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ці вимоги є передчасними, оскільки встановив, що фактично остаточний розрахунок при звільненні позивача з військової служби з ним відповідач не провів.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Аналіз статей 116, 117 КЗпП України, які передбачають обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні, а також те, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, дають підстави для висновку, що в спірних правовідносинах зазначений строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні навіть ще не розпочався, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку з позивачем.

За такого правового регулювання та обставин справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав задоволення вимог позову у цій частині.

Перед усім такий висновок відповідає висновку Верховного Суду висловленому, зокрема, у справах №802/28/16-а (постанова від 20 червня 2018 року) та №823/761/17 (постанова від 25 липня 2019 року), № 440/2896/19 (постанова від 25 червня 2020 року).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції є законними, обґрунтованими, підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні, оскільки суд повно, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у рішенні суду першої інстанції повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

В повному обсязі постанова складена 29 червня 2021 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова