Справа № 540/835/21
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/835/21

Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К. Дата і місце ухвалення: 26.03.2021р., м. Херсон
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Аланд», про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Аланд», про визнання незаконними дій відповідача щодо відкриття виконавчого провадження ВП №64302636 та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2021р. ВП №64302636.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. не мала правових підстав для відкриття виконавчого провадження №64302636 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. №59965 від 05.10.2020р., оскільки ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.ч. 1, 2 ст.25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» чітко визначено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. При цьому, як вказує позивач, вона зареєстрована та постійно проживає в Херсонській області, в той час як приватний виконавець Малкова М.В. діє в межах виконавчого округу міста Києва. Доходів, рухомого і нерухомого майна у місті Києві ОСОБА_1 не має.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 26.03.2021р. з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача, що право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується територією в межах виконавчого округу, на якому здійснює діяльність відповідний виконавець. При відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №59965 від 05.10.2020р. приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. порушила правила територіальної діяльності приватних виконавців, оскільки, за наявності відомостей про місце проживання боржника, що не належить до її виконавчого округу, прийняла виконавчий документ з іншого виконавчого округу.

Посилається апелянт і на те, що суд першої інстанції не врахував того, що отримавши заяву від ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд» про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса приватний виконавець не міг не звернути уваги на те, що у виконавчому документі зазначені дві різні адреси боржника, які знаходяться в різних виконавчих округах. З огляду на викладене, виникає потреба з`ясування місця проживання боржника як умови прийняття виконавчого документа до примусового виконання приватним виконавцем, територіальним округом якої є м.Київ.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. подала письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, чи будь-яким іншим нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку приватного виконавця вимагати від стягувача документи на підтвердження інформації, що зазначена у виконавчому документі. Вчинення виконавчого напису перебуває в межах повноважень відповідного нотаріуса, як і відповідальність за правильність наведених в ньому даних. На час вирішення даного спору виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. №59965 від 05.10.2020р. є чинним та у судовому порядку не оскаржувався. При цьому, до відкриття виконавчого провадження приватний виконавець має право лише перевірити виконавчий документ на відповідність вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», що приватним виконавцем і було зроблено.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27.01.2021р. до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. надійшла заява ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд» про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №59965, виданого 05.10.2020р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 9545,27 грн.

У поданій заяві стягувачем зазначено, що адресою місця реєстрації боржника є: АДРЕСА_1 ; адресою проживання є: АДРЕСА_2 .

Аналогічні відомості щодо боржника містяться і у виконавчому написі №59965 від 05.10.2020р.

28.01.2021р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64302636 з примусового виконання виконавчого напису №59965, виданого 05.10.2020р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 9545,27 грн.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови у зв`язку з прийняттям приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. до виконання виконавчого документу з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців ОСОБА_1 оскаржила її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що положення статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIIІ встановлюють імперативний обов`язок приватного виконавця надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що обумовлює відсутність меж розсуду у приватного виконавця при визначенні адреси боржника. На етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа у приватного виконавця відсутній обов`язок, а отже і будь-який механізм, спрямований на перевірку законності виконавчого документа та правильності визначення в ньому адреси місця проживання/перебування боржника.

У зв`язку з цим, за висновками суду першої інстанції, на момент прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису, в якому зазначено адресу проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , що знаходиться в межах відповідного виконавчого округу, у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. були всі визначені законом підстави для його відкриття. А відтак, відповідачем правомірно прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64302636 від 28.01.2021р.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частиною першої статті 4 Закону №1403-VIII визначено, що діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність. (ч.2 ст.4 Закону №1403-VIII)

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1403-VIII фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першої статті 4 Закону №1404-VIII передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України (ч.2 ст.24 Закону №1404-VIII).

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1404-VIII виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Згідно ч.5 ст.24 Закону №1404-VIII у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частин першої, другої і шостої статті 25 Закону №1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно ч.1 ст.28 Закону №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до частин першої, шостої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Статтею 3 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон №1382-IV) визначено: вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно ч.10 ст. 6 Закону №1382-IV реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина одинадцята статті 6 Закону №1382-IV).

Відповідно до норм ч.1 ст.4 Закону України від 20 листопада 2012 року №5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон №5492-VI) Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.7 Закону №5492-VI до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).

Згідно з частиною другою цієї статті, у разі відсутності інформації, передбаченої зокрема, пунктами 9-14 частини першої цієї статті, вноситься відповідна відмітка.

Відповідно до п.10 ч.4 ст.4 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

З аналізу наведених вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства вбачається, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу.

В свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що положення статті 24 Закону №1404-VIII оперують термінами «місце проживання, перебування» боржника, а не «зареєстроване місцем проживання» як чинником, який впливає на визначення місця виконання рішення.

Водночас, аналізуючи вимоги Закону №1404-VІІІ можна дійти висновку про те, що місце проживання має відповідати дійсності, тобто, не стільки номінальна адреса проживання боржника, скільки його фактичне, реальне місце проживання повинні визначати місце виконання рішення задля досягнення мети виконавчого провадження і дотримання його засад, визначених статтею 2 Закону №1404-VIII.

Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Горностаївським РВ УМВС України в Херсонській області 31.01.1996р., ОСОБА_1 з 13.12.1994р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене підтвердженого також і довідкою Горностаївської селищної ради від 22.02.2021р. №486.

Разом з цим, у заяві про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса, поданій представником ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», вказано адресу місця реєстрації позивача: АДРЕСА_1 ; адресою проживання є: АДРЕСА_2 .

В свою чергу, «адреса проживання» ( АДРЕСА_2 ), яку стягувач зазначив у своїй заяві, адресованій приватному виконавцю, вказана також у виконавчому написі приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. №59965 від 05.10.2020р. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 9545,27 грн. за кредитним договором №R0B від 01.10.2012р. на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд».

Цей виконавчий напис приватний нотаріус Горай О.С. вчинив на підставі відповідного звернення ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд» (стягувач), який набув право вимоги за вказаним кредитним договором.

Тобто, інформацію про «адресу проживання» боржника повідомив саме стягувач - ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд».

При вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що якщо зареєстроване місце проживання боржника має офіційне підтвердження (відповідні відомості зазначено у паспорті громадянина України), то «адреса проживання» у цьому випадку базується виключно «на словах» стягувача, тобто особи, яка у виконавчому провадженні є заінтересованою стороною.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виконавець не має обов`язку перевіряти вірогідність відомостей, які зазначено у виконавчому документі.

Водночас, колегія суддів враховує, що приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність (частина друга статті 4 Закону №1403-VIII), повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності (частина перша статті 4 Закону №1403-VIII).

Закріплені у статті 4 Закону №1403-VIII засади діяльності, зокрема, приватного виконавця, вимагають діяти добросовісно, що, окрім іншого, вимагає від нього більш вдумливого і ретельно виваженого підходу до виконання своїх професійних обов`язків.

Отримавши заяву ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд» про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, в якому, як і в указаному виконавчому документі, зазначено дві різні адреси боржника, приватний виконавець не міг не звернути уваги, що ці адреси, якщо вирішувати питання про прийняття до виконання цього виконавчого документа, відсилають до різних виконавчих округів (місто Херсон та місто Київ відповідно).

З огляду на викладене, виникає потреба з`ясування місця проживання боржника як умови прийняття виконавчого документа до примусового виконання приватним виконавцем, територіальним округом якої є місто Київ.

Також, при вирішенні спірного питання колегія суддів звертає увагу на таке.

Аналіз наведених положень Цивільного кодексу України у зіставленні з положеннями Закону №1382-IV дозволяє зробити висновок, що місцем проживання особи є житло, в якому вона проживає (постійно або тимчасово). Особа не обмежена у можливості мати більше, ніж одне місце проживання, проте реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою, яку особа сама вибрала і за якою вестиме листування з фізичними/юридичними особами, контролюючими органами, отримуватиме офіційну кореспонденцію. Відомості про місце проживання вносяться, серед іншого, до паспорта громадянина України.

У справі встановлено, що зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1

Також, у даній справі позивач наголошує, що ніколи не проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказані обставини не спростовуються відповідачем.

Щодо «адреси проживання», яку повідомив стягувач (ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд»), то жодного підтвердження вірогідності цієї інформації немає. Тобто, об`єктивних даних, на основі яких можна було б стверджувати, що позивач проживала у місті Києві (хоча б на дату відкриття виконавчого провадження), чи має майно на території цього виконавчого округу, відповідач, на підтвердження правомірності спірної постанови у вимірі мотивів, з яких її оскаржено, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надав.

Колегія суддів зазначає, що спільним для обох понять «місце проживання» і «зареєстроване» місце проживання є те, що особа проживає (має право проживати) в обох місцях. Водночас, для офіційного «спілкування» з фізичними/юридичними особами, контролюючими органами визначає лише одне із них і несе відповідальність за свій вибір (у тому сенсі, приміром, що зареєстроване місце проживання є своєрідним орієнтиром для державних органів, фізичних/юридичних осіб при визначенні територіальної юрисдикції судових справ за участі цієї особи; надсилання поштової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання є умовою належного повідомлення особи).

У контексті спірних правовідносин колегія суддів дійшла висновку, що сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якого охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою.

За встановлених обставин, визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон №1404-VIII пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.

Колегія суддів зазначає, що вказана у виконавчому написі чи заяві стягувача інформація про проживання боржника, не може слугувати достатньою та достовірною підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві, без перевірки приватним виконавцем інформації щодо проживання боржника на час вчинення відкриття виконавчого провадження, адже, у протилежному б випадку, допускалося б можливість зазначення стягувачем будь-якої адреси боржника (не підтвердженої доказами) задля штучної зміни виконавчого округу.

Таким чином, особливої уваги слід приділити необхідності встановлення дійсності адреси у випадку, коли документальні підтвердження її відповідності місцю проживання чи перебування відсутні.

Встановивши у даній справі, що передумовою прийняття оскаржуваного рішення про відкриття виконавчого провадження слугувало зазначення у виконавчому документі неналежної та взагалі сторонньої адреси боржника, суд вважає неприйнятним подальше провадження приватним виконавцем виконавчий дій за неналежним місцем виконання, адже всі подальші дії відбуватимуться всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що приватний виконавець Малкова М.В., виконавчим округом якого є місто Київ, не могла прийняти до примусового виконання виконавчий документ виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. №59965 від 05.10.2020р., місце виконання якого знаходиться в іншому виконавчому окрузі.

При розгляді справи судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 31.03.2021р. по справі №380/7750/20, від 29.04.2021р. по справі №300/3258/20, від 05.05.2021р. по справі №280/5862/20, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, є обов`язковими для врахування судом апеляційної інстанції.

Посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.12.2020р. по справі №460/3537/20, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки вказаною постановою Верховний Суд не вирішив спір по суті, а направив справу на новий розгляд з мотивів неповноти дослідження обставин справи, які мали значення для правильного її вирішення. А відтак, це судове рішення не може слугувати прикладом застосування норми матеріального права у подібних правовідносинах.

Таким чином, встановивши, що постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2021р. ВП №64302636 прийнята не за підвідомчістю та, як наслідок, за відсутності підстав для відкриття виконавчого провадження, колегія суддів доходить висновку про протиправність вказаної постанови та її скасування.

Що ж до вимог позову про визнання незаконними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. щодо відкриття виконавчого провадження ВП №64302636, то колегія суддів враховує, що за правилами ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, за правилами наведеної норми процесуального законодавства захисту в суді підлягають, зокрема, порушені органом державної влади та його посадовими особами права, свободи та інтереси фізичних осіб.

Враховуючи, що оскаржувані за цим позовом дії приватного виконавця реалізовані відповідною постановою (постановою про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2021р. ВП №64302636), колегія суддів вважає, що ці дії ніяким чином не порушують права та інтереси позивача у розумінні наведених приписів адміністративного процесуального законодавства.

Відповідно до ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, постановлене Херсонським окружним адміністративним судом рішення від 26.03.2021р. підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 статті 139 Кодексу передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією №8 від 04.03.2021р.

При зверненні до суду апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1362,00 грн., що підтверджується квитанцією №13 від 27.05.2021р.

З огляду на висновок колегії суддів про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , на підставі ч.3 ст.139 КАС України, стягненню на користь позивача з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. підлягає 1135,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 139, 272, 287, 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року скасувати.

Прийняти по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни від 28 січня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №64302636.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни (02094, м.Київ, вул. Юрія Поправки, 6, офіс 14) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1135,00 грн. (одна тисяча сто тридцять п`ять гривень 00 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 липня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук