Справа № 640/15958/19
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 року м. Київ № 640/15958/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в Київській області), у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії, що утворилася за період з липня 2014 року по жовтень 2018 року;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу пенсію за віком за період з липня 2014 року по жовтень 2018 року з нарахуванням компенсації страти частини доходів;

- допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць;

- зобов`язати відповідача подати у місячний строк звіт про виконання рішення суду відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на неправомірність бездіяльності щодо невиплати пенсії за спірний період.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/15958/19 за правилами спрощеного позовного провадження (письмового провадження) на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що ГУ ПФУ в Київській області не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки ГУ ПФУ наразі відсутній нормативно-правовий акт, яким регулюється порядок виплати соціальних виплат, які не були виплачені за минулий період та обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати. У відзиві відповідач посилається на положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Додаткового зазначено, що, оскільки ОСОБА_1 перебуває на обліку в Білоцерківському ОУПФУ, спірні виплати повинні виплачуватись саме ним, а не відповідачем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про розгляду справи за його участю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області залишено без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії, що утворилася за період з липня 2014 року по травень 2105 року та про зобов`язання відповідача виплатити позивачу пенсію за віком за період з липня 2014 року по травень 2015 року з нарахуванням компенсації страти частини доходів.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Білоцерківському ОПФУ в Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії довідки від 11 червня 2018 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 та фактичним місцем проживання позивача зазначено адресу: АДРЕСА_2 .

Листом Білоцерківського ОУПФУ Київської області від 03 липня 2019 року №525/Г-01 позивача повідомлено, що вона перебуває на обліку в Білоцерківському ОУПФУ Київської області, є внутрішньо переміщеною особою; 11 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського ОУПФУ у Київській області із заявою про запит пенсійної справи, на підставі якої надіслано запит до ПФУ у м. Луганськ щодо переведення пенсії за місцем фактичного проживання; електронна справа надійшла до Білоцерківського ОУПФУ Київської області 17 жовтня 2018 року; виплату пенсії позивачу припинено в УПФУ в Жовтневому районі м. Луганськ з 01 липня 2014 року; згідно з рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Білоцерківській райдержадміністрації від 05 вересня 2019 року №43 виплату пенсії поновлено з 01 листопада 2018 року; відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365» виплату пенсії відновлено з 01 червня 2018 року (з місяця звернення до УПФУ); пенсія за період з 11 червня 2015 року по 31 травня 2018 року в сумі 66619,51 грн віднесена до «відкладеної» доплати, невиплачена пенсія за період з 01 червня 2018 року по 31 жовтня 2018 року в сумі 15895,70 грн віднесена до «поточної» доплати; виплати невиплаченої пенсії будуть проведені після затвердження Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати пенсії за минулий період.

Листом від 09 серпня 2019 року №984/102-34/1 ГУ ПФУ в Київській області на адвокатський запит представника позивача надано відповідь, згідно якої 11 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського ОУПФУ у Київській області із заявою про запит пенсійної справи, на підставі якої надіслано запит до ПФУ у м. Луганськ щодо переведення пенсії за місцем фактичного проживання; електронна справа надійшла до Білоцерківського ОУПФУ Київської області 17 жовтня 2018 року; виплату пенсії позивачу припинено в УПФУ в Жовтневому районі м. Луганськ з 01 липня 2014 року; згідно з рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Білоцерківській райдержадміністрації від 05 вересня 2019 року №43 виплату пенсії поновлено з 01 листопада 2018 року; відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365» пенсія а період з 11 червня 2015 року по 31 травня 2018 року в сумі 66619,51 грн віднесена до «відкладеної» доплати, невиплачена пенсія за період з 01 червня 2018 року по 31 жовтня 2018 року в сумі 15895,70 грн віднесена до «поточної» доплати; виплати невиплаченої пенсії будуть проведені після затвердження Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати пенсії за минулий період. З листопада 2018 року пенсія позивачу виплачується в повному обсязі.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії за спірний період, позивач звернулася до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Суд встановив, що вказана справа є типовою в частині визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в м. Києві що полягає у не виплаті пенсії, та відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року №805/402/18 за результатами зразкової справи, що відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для врахування судом відповідних правових висновки Верховного Суду, викладених у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно зі статтею 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії виплачуються за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», який встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно абзацу першого частини першої статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Частина друга статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначає, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Особливості таких виплат регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі по тексту - Постанова № 637).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі по тексту - Порядок №365), який визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 Порядку №365 соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з пунктом 15 Порядку №365 орган що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року №365» внесено зміни до пункту 15 Порядку №365, відповідно до яких пункт 15 викладено в наступній редакції: «Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.».

Проте, рішенням Окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року, яке набрало законної сили на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року, визнані протиправними та нечинними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року №365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №788 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності 30 серпня 2019 внесено зміни до Постанови №637, зокрема, пункт 1 доповнено абзацом наступного змісту: «Суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України».

Суд встановив, що відповідач не заперечує право позивача на отримання пенсії за період з червня 2015 року по жовтень 2018 року та вказує на наявність суми невиплаченої пенсії за вказаний період, яка віднесена до «відкладеної» та до «поточної», проте, обґрунтовуючи не виплату пенсії позивачу за вказаний період, проте зазначає, що питання виплати коштів за минулий період буде вирішено після прийняття окремого порядку.

Суд звертає увагу, що на момент розгляду цієї справи відповідний окремий порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі за минулий час Кабінетом Міністрів України не визначено.

Натомість, відсутність відповідного нормативно-правового документа, що визначає механізм реалізації права на отримання невиплаченої суми пенсії за минулий період не, є підставою для позбавлення особи такого права.

Право позивача на отримання пенсії за минулий період закріплено у статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з частиною другої якої, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Частина перша статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно з преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Отже, норми Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» спрямовані на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач.

Пенсія, як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення, є джерелом існування, доходом та власністю, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі по тексту - Конвенція), відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Низка рішень Європейського суду з прав людини вказують на недопустимість припинення виплати призначеної пенсії, як законного майна, зокрема, це рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року

Таким чином, відсутність відповідних механізмів проведення соціальних виплат, не є поважною причиною для невиплати пенсії.

Оскільки, відповідач не виплатив нараховану пенсію у зв`язку з призупиненням, суд дійшов висновку, що відповідач своєю бездіяльністю порушив гарантовані державою соціальні права позивача, які підлягають поновленню.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачу пенсії за віком за період з червня 2015 року по жовтень 2018 року та зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу неодержаної пенсії за віком за вказаний період.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що, оскільки ОСОБА_1 перебуває на обліку в Білоцерківському ОУПФУ, спірні виплати повинні виплачуватись саме ним, а не відповідачем, суд зазначає наступне.

22 серпня 2018 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», пунктом 1 якої встановлено реорганізувати деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом приєднання до окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком. Відповідно до Додатку до вказаної Постанови Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області. Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 21 серпня 2019 року до вказаного реєстру було внесено запис №2008793 про припинення Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області як юридичної особи. Також, згідно даних вказаного реєстру правонаступником Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40).

Згідно з частини четвертої статті 87 Цивільного кодексу України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Частиною першою статті 104 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до частини п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області є правонаступником Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, а отже має певне коло прав та обов`язків останньої.

Суд задовольняє позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у період з червня 2015 року по жовтень 2018 року у зв`язку з порушенням строків їх виплати з огляду на таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі по тексту - Порядок №159).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характер: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з пунктом 2 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статтею 2 Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Як встановлено судом, несвоєчасна виплата нарахованої позивачу пенсії за період з червня 2015 року по жовтень 2018 року відбулася з вини відповідача.

Таким чином, оскільки позивач звернулася до суду з позовом про виплату пенсії, право на яку відповідачем не заперечується, та нарахування якої продовжувалося після призупинення її виплати, однак було піддано формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, суд прийшов висновку про наявність підстав зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у спірний період.

Щодо вимоги позивача виконати негайно рішення суду в частині зобов`язання відповідача допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення за один місяць, суд зазначає, що приписами частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню.

Однак, щодо позовних вимог про зобов`язання відповідач подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, жодних переконливих доводів стосовно можливого допущення відповідачем - суб`єктом владних повноважень протиправної поведінки щодо невиконання судового рішення позивачем не наведено, а судом таких намірів відповідача під час розгляду справи не виявлено, підстав для вжиття відповідних заходів по встановленню судового контролю за виконанням рішення суду не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо не виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії, що утворилася за період з червня 2015 року по жовтень 2018 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити виплату ОСОБА_1 неодержаної пенсії за віком за з червня 2015 року по жовтень 2018 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у період з червня 2015 року по жовтень 2018 року.

5. Допустити негайне виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області у межах суми стягнення за один місяць.

6. В задоволені інших вимог позивача - відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення тексту судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 40; ).

Суддя Н.А. Добрівська