Справа № 160/4853/21
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2021 року Справа № 160/4853/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується відповідною довідкою. 11.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах з наданням відповідних документів. Відповідачем були повернуті довідки, що підтверджують пільговий стаж, оскільки вони видані з території, які непідконтрольні українській владі. Листом від 10.12.2020 року позивачу було повідомлено про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують спеціальний трудовий стаж. Посилаючись на те, що надані документи, підготовлені або видані органами фонду з території, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню. Позивач не погоджується з даною відмовою, вважає її протиправною, та такою, що порушує її права.
Ухвалою суду від 05.04.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
29.04.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався з заявами з приводу отримання роз`яснень щодо надання документів на призначення пенсії. 10.02.2021 року позивач звернувся до відділу призначення пенсій з заявою та доданими документами на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розглянувши заяву позивача та додані до неї документи, листом від 03.03.2021 року відповідач відмовив в призначенні пенсії. Так, до заяви позивач надав довідки, що підтверджують наявність стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 працював на Алчевському металургійному комбінаті філія ЗАТ «Внешторгсервис» з 15.07.1985 по 24.11.1985, з 07.07.1986 по 15.05.1998 за професією водопровідник доменних печей. На кутових штампах означених довідок зазначено, що дані довідки видані Луганською Народною Республікою. Тому зарахувати позивачу стаж по наданим довідкам по списку №1 не має законних підстав, оскільки документи видані підприємствами, що знаходяться на непідконтрольних Україні територіях.
Станом на 08 липня 2021 року до суду не надходили інші письмові заяви по суті справи від сторін.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
10.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу обслуговування громадян №1 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №1.
Заява та документи ОСОБА_1 було прийнято 10.02.2021р. і зареєстровано за №1912, що підтверджується розпискою-повідомленням.
В графі «перелік документів, який недостатньо для призначення пенсії» розписки-повідомлення, зазначено довідка про зміну назви організації, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлених для окремих категорій працівників (строк подання 09.05.2021р.).
Не погоджуючись з даною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним позовом.
Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, законами України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ, „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV, які є чинними на час виникнення спірних відносин.
Згідно вступної частини Закону України "Про пенсійне забезпечення", положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років згідно із Законом № 3108-IV від 17.11.2005, ВВР, 2006, № 1, ст.18.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Законом України № 3108-IV від 17.11.2005 внесено зміни до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 №637 (далі Порядок № 637) та в п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі Інструкція № 58).
В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Поряду № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 15.07.1985р. ОСОБА_1 працював зокрема:
на Комунарському металургійному комбінаті:
15.07.1985р. прийнято в доменний цех водопровідником доменної печі №5 4 розряду (розп. №1273-к від 15.07.1985;
24.11.1985 звільнено за ст.36 п.3 КЗпП УРСР в ряди радянської армії (наказ №135-к від 24.11.1985р.;
01.12.1985 служба в рядах радянської армії (військовий квиток НОМЕР_4 від 27.11.1985р.);
на Комунарському металургійному комбінаті:
07.07.1986 прийнято в доменний цех водопровідником доменної печі №3 5 розряду (список №1) (розп. №764-к від 04.07.1986р.);
14.02.1992 Комунарський металургійний комбінат перейменовано в Алчевський державний металургійний комбінат (наказ 60 від 30.01.1992р.);
За результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за списком №1 (наказ 418 від 16.09.1994р.);
19.05.1998 звільнено за ст.38 КЗпП України за власним бажанням (розпор. 211 від 19.05.1998).
На підтвердження вищенаведених періодів роботи, позивачем надані наступні довідки, які відповідачем не взяті до уваги:
1. довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 04.11.2020р. №07/097-3273.1 видана ЗАТ «Внешторгсервис» філіал №12, згідно якої ОСОБА_1 працював повний робочий день на Алчевському металургійному комбінаті. Філія №12 ЗАТ «Внешторгсервис» і за період з 15.07.1985 по 24.11.1985рр. виконував металургійне виробництво, доменний цех, за професією водопровідник доменних печей, що передбачена Списком №1 розділ ІІІ підр.2 п.а пост СМСРСР від 22.08.1956 №1173. Стаж - 00 років, 03 місяців, 09 днів.
Підстава видачі: особова картка, штатний розклад, технологія роботи, розрахункові відомості, накази. У відпустці без оплати не знаходився.
за період з 07.07.1986 по 31.12.1991рр. виконував металургійне виробництво, доменний цех, за професією водопровідник доменних печей, що передбачена Списком №1 розділ ІІІ підр.2 п.а пост СМСРСР від 22.08.1956 №1173. Стаж - 05 років, 08 місяців, 23 днів.
Підстава видачі: особова картка, штатний розклад, технологія роботи, розрахункові відомості, накази. У відпустці без оплати не знаходився.
Підстава видачі: особова картка, штатний розклад, технологія роботи, розрахункові відомості, накази. У відпустці без оплати не знаходився.
Підстава видачі: особова картка, штатний розклад, технологія роботи, розрахункові відомості, накази, атестація робочого місця (первинна атестація, наказ №418). У відпустці без оплати не знаходився.
Таким чином, позивачем щодо призначення пільгової пенсії була надана копія трудової книжки, в якій чітко зазначені всі періоди роботи, які відносяться до пільгового періоду, тобто, спірний стаж позивача повністю підтверджується.
Що стосується доводів відповідача про те, що довідки, видані на тимчасово окупованій території не можуть бути взяті до уваги, то суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 та 2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.96, § 45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.10.2018 по справі №235/2357/17 адміністративне провадження N К/9901/2383/17.
Крім того, стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року)) визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Так, суд вважає, що позивач має право на призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням періодів його роботи з 15.07.1985 року по 24.11.1985 року та з 07.07.1986 року по 19.05.1998 року, відповідно до наданих ним документів, оскільки він працював у періоди роботи, коли Луганська область була невід`ємною частиною України та безпосередньо входила до її складу, а з набранням чинності Закону №1207-VII, територія Луганської області хоч і віднесена до тимчасово окупованої, проте залишається невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання (стаття 134 Конституції України), тому суд вважає визнати протиправною відмову відповідача у зарахуванні стажу за наявності лише трудової книжки, що не може вважатися вагомою підставою відмови для призначення пенсії, оскільки це порушує норми конституційних прав і свобод.
На думку суду, відмова Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо зарахування спірних періодів є протиправною, з огляду на те, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірні періоди, та є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.
За таких обставин, твердження відповідача про не підтвердження наявності пільгового стажу ОСОБА_1 на посадах, що дають право на призначення пенсії пільгових умовах, є безпідставним.
Суд зазначає, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17 та від 24.07.2019 року по справі №423/1324/17.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
З огляду на викладене, слід дійти висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно не було зараховано ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення пільгової пенсії за Списком 1, періоди роботи: з 15.07.1985 року по 24.11.1985 року та з 07.07.1986 року по 19.05.1998 року, що на переконання суду, є безумовною підставою для зобов`язання відповідача зарахувати до трудового та пільгового стажу позивача вказані періоди.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно позовних вимог позивача, він просить визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах за списком №1, протиправними.
Разом з тим, діями суб`єкта владних повноважень є сукупність вчинків здійснених у межах наданих чинним законодавством повноважень.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи висновок суду про протиправність відмови відповідача в призначенні пенсії через незарахування до трудового стажу позивача спірний період, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права в даному випадку є саме зобов`язання відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.02.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, враховуючи висновки суду у даному рішенні.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, то дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки на думку суду, позивач, заявляючи дану вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження відповідача.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 1 ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням висновків Верховного Суду, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 908,00 коп., що документально підтверджується квитанцією №NOYBR4399M від 26.03.2021 року.
Отже, враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 908 грн. 00 коп.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
В решті позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко