Справа № 200/3132/21-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 р. Справа№200/3132/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаш Г.П., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, б. 86) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якій просила (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 29.04.2021, 14.06.2021, 23.06.2021):

- визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористану у році звільнення відпустку (за 2020 рік) виходячи з розміру грошового забезпечення без врахування індексації в щомісячних додаткових видах грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані у 2015, 2016, 2017, 2018 роках календарні дні відпусток у загальній кількості 6 діб, зазначених в наказі ГУНП в Донецькій області від 14.02.2020 року № 59 о/с (про звільнення);

- зобов`язати внести зміни до наказу від 14.02.2020 року №59 о/с щодо звільнення позивача зі служби в поліції, включивши до нього відомості про невикористані дні додаткових відпусток із збереженням грошового забезпечення відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2018 рік в кількості 14 діб та вислугу років у пільговому обчисленні 25 років 08 місяців 19 днів та надати завірений належним чином витяг з цього наказу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати нарахувати та виплатити інфляційні втрати у зв`язку з невиплатою індексації за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року включно у розмірі 1054,15 грн.;

- зобов`язати нарахувати та виплатити недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 9613,00 гривень; недоплачену грошову компенсацію за невикористану у році звільнення відпустку (4 доби за 2020 рік) у сумі 128,16 гривень; грошову компенсацію за невикористані у 2015-2018 роках відпустки в сумі 2829,06 грн.; грошову компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток із збереженням грошового забезпечення відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2018 рік в кількості 14 діб в сумі 6601,14 грн. - виходячи із розміру грошового забезпечення на день звільнення в сумі 14145,30 гривень, а одноденного розміру грошового забезпечення в сумі 471,51 гривень (включаючи індексацію грошового забезпечення в щомісячні додаткові види грошового забезпечення), з одночасним нарахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати;

- стягнути на користь позивача моральну шкоду, заподіяну протиправними рішеннями у зв`язку з неврахуванням індексації в її грошове забезпечення у розмірі 28 544,42 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб;

- визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з позивачем при звільненні;

- стягнути середній заробіток за час затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року включно, за період з 17.02.2020 року по 20.01.2021 року з розрахунку середнього заробітку у розмірі 614,23 грн., застосовуючи принцип пропорційності, у сумі 4747, 51 грн. з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;

- стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з невиплаченою грошовою компенсацією за невикористані дні основної та додаткової відпусток, недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні та інфляційних виплат (щодо несвоєчасно сплаченої індексації та грошової компенсації відпусток) за період з 07.02.2020 року по день розгляду справи в суді, з розрахунку середньоденного заробітку у розмірі 614,23 грн, застосовуючи принцип пропорційності, у сумі 40033,30 грн., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;

- рішення суду в частині нарахування та виплати позивачу інфляційних витрат у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року; недоплаченої грошової компенсації за невикористану у році звільнення відпустку (4 доби за 2020 рік) у сумі 128,16 грн.; грошової компенсації за невикористані у 2015-2018 роках відпустки в сумі 2829,06 грн.; грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток із збереженням грошового забезпечення відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2018 рік в кількості 14 діб в сумі 6601,14 грн., з одночасним нарахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, в межах суми платежу за один місяць (грошового забезпечення на день звільнення в сумі 14145,30 грн.) допустити до негайного виконання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 проходила службу в поліції, з якої звільнена наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 14.02.2020 року № 59 о/с відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" через хворобу за рішенням за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції з 17.02.2020 року.

На своє звернення до відповідача від 24.08.2020 року щодо врахування індексації при розрахунку одноразової допомоги при звільненні листом від 27.08.2020 року 3256зі/26/02-2020 відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з тим, що індексація не є складовою грошового забезпечення поліцейських, підстави для її включення одноразової грошової допомоги при звільненні відсутні.

07.09.2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні чергової відпустки за період з 2015-2018 роки, перерахунку грошової компенсації за невикористані дні чергової відпустки за 2020 рік з урахуванням індексації, надання розрахунку середньої заробітної плати згідно абзацу першого пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Відповідач повідомив позивача, що грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки поліцейським не передбачена та спірні правовідносини регулюються спеціальним законодавством, та КЗпП України в даному випадку на поліцейських не поширюється. Індексація не є складовою грошового забезпечення поліцейських, та законні підстави для її включення до розрахунку компенсації за невикористану в році відпустку відсутні. До відповіді також було надано довідку від 21.09.2020 року №861 щодо розміру грошового забезпечення за період проходження служби з 01.01.2020 року по 17.02.2020 року.

Позивач вважає, що відповідач не в повному обсязі провів із ним розрахунок.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.03.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 22.04.2021 року клопотання представника Головного управління Національної поліції в Донецькій області про продовження строку на подання відзиву та доказів задоволено. Відповідачу продовжено строк подання відзиву на позовну заяву до 07.05.2021 року.

Ухвалою суду від 07.06.2021 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 23.06.2021 року.

Ухвалою суду від 23.06.2021 року закрито підготовче провадження у справи та справу призначено до судового розгляду.

Представник відповідача до суду надав відзив проти адміністративного позову. У відзиві відповідач зазначив, що за обліками управління кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області невикористана частина чергових відпусток ОСОБА_1 складає: за 2015 рік - 3 доби; за 2017 рік - 1 доба; за 2018 рік - 1 доба; за 2020 рік - 4 доби.

Відповідач зазначає про відсутність законодавчих підстав для виплати ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 компенсації за невикористані нею дні чергової відпустки у 2015, 2017, 2018 роках відсутні посилаючись на пункт 8 розділу ІІІ Порядку №260 згідно якого виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустки поліцейським, які звільняються з поліції.

Компенсація за невикористані 4 доби відпустки у 2020 році у сумі 1 757,80 грн. виплачена при звільненні в повному обсязі із розрахунку: посадовий оклад - 2500,00 грн. + оклад за спеціальним званням 2000,00 грн. + надбавка за вислугу років (40%) 1800,00 грн. + надбавка за специфічні умови проходження служби (45%) 2825,00 грн. + премія (44,324%) 4049,00 грн. = 13 184,00 грн./30 діб*4доби).

ОСОБА_1 під час проходження служби з питання надання додаткової відпустки як учаснику бойових дій протягом 2018 року не зверталась.

Сторони до судового засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходила службу в органах внутрішніх справ України, є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_2 ).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 14.02.2020 року № 59 о/с "По особовому складу" у відповідності до пункту 2 (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", майора поліції ОСОБА_1 - старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Селидівського відділення поліції Покровського відділу поліції з 17.02.2020 року. Відповідно до вказаного наказу вислуга років на 17.02.2020 року у календарному обчислені та для виплати одноразової грошової допомоги складає: 20 років 06 місяців 09 днів, страховий стаж - 27 років 00 місяців 04 дні. Невикористані відпустки: за 2015 рік у кількості 03 діб, за 2016 рік у кількості 01 доби, зо 2017 рік у кількості 01 доби, за 2018 рік у кількості 01 доби, за 2020 рік у кількості 04 діб.

На заяву позивача щодо виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань поліцейським та надання роз`яснень по розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та грошового забезпечення за лютий 2020 року листом №М-42/26/03-2020 від 26.03.2020 року Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області повідомило позивача, що у лютому 2020 року йому було нараховане грошове забезпечення за фактично відпрацьований час з 01.02.2020 року по 17.02.2020 року у сумі 8777,74 грн. (включаючи індексацію в сумі 544,64 грн. за 17 діб); матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу в сумі 2500,00 грн.; компенсація за невикористану в році звільнення відпустку в сумі 1757,80 грн. (із розрахунку посадовий оклад 2500,00 грн. + оклад за спеціальним званням 2000,00 грн. + надбавка за вислугу років (40%) 1800,00 грн. + надбавка за специфічні умови проходження служби (45%) 2835,00 грн. + премія (44,324%)4049,00 грн. = 13184,00 грн./30 діб *4 доби).

Крім того, у вищезазначеному листі було зазначено, що після отримання позивачем наказу про звільнення та наказу на встановлення особовому складу премії за лютий 2020 року йому була нарахована одноразова грошова допомога при звільненні із розрахунку: посадовий оклад 2500,00 грн. + оклад за спеціальним званням 2000,00 грн. + надбавка за вислугу років (40%) 1800,00 грн. + надбавка за специфічні умов проходження служби (45%) 2835,00 грн. + премія (44,324%) 4049,00 грн. = 13184,00 грн.*50%*20 років = 131840,00 грн.

24.08.2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо врахування індексації про розрахунку одноразової допомоги при звільненні.

Листом від 27.08.2020 року 256зі/26/02-2020 відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з тим, що індексація не є складовою грошового забезпечення поліцейських, підстави для її включення до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні відсутні.

07.09.2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні чергової відпустки за період з 2015-2018 роки, перерахунку компенсації за невикористані дні чергової відпустки за 2020 рік з урахуванням індексації, надання розрахунку середньої заробітної плати згідно абзацу першого пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Листом від 21.09.2020 року №М-115/26/02-2020 Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області, що грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки поліцейським не передбачена та спірні правовідносини регулюються спеціальним законодавством, та КЗпП України в даному випадку на поліцейських не поширюється. Індексація не є складовою грошового забезпечення поліцейських, та законні підстави для її включення до розрахунку компенсації за невикористану в році відпустку відсутні. До відповіді також було надано довідку від 21.09.2020 року №861 щодо розміру грошового забезпечення за період проходження служби з 01.01.2020 року по 17.02.2020 року.

Позивач, не погоджуючись із неповним розрахунком на день звільнення, звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України «Про відпустки» установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про відпустки установлюються такі види відпусток: 1)щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2)додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті13,14і15цьогоЗакону); 3)творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4)соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5)відпустки без збереження заробітної плати (статті25,26цьогоЗакону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки»).

Аналогічні положення містяться в частині першій ст. 83 КЗпП України.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону №580-VIII).

Згідно ст. 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом, та додаткові відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою ст. 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин дев`ятої, десятої та одинадцятої ст. 93 Закону №580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Отже правило про надання відпустки до кінця календарного року не є однозначним, про що свідчать вищенаведені положення.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки положеннями Закону №580-VIII і Порядком МВС №260, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Так, відповідно до частини першої ст. 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Дана правова позиція узгоджується із позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року по справі №160/10875/19.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції мала невикористані частини щорічної чергової відпустки за 2015 рік у кількості 3 діб, за 2016 рік у кількості 1 доби, за 2017 рік у кількості 1 доби, за 2018 рік у кількості 1 доби. Однак відповідач протиправно не виплатив ОСОБА_1 грошову компенсацію за ці дні, відтак позов в цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно зобов`язання відповідача внести зміни до наказу від 14.02.2020 року №59 о/с щодо звільнення позивача зі служби в поліції, включивши до нього відомості про невикористані дні додаткових відпусток із збереженням грошового забезпечення відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2018 рік в кількості 14 діб суд дійшов наступного.

Статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються пільги (серед іншого) з використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України від 17.03.2014№303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

Разом із тим, суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Крім того, на позивача поширюється дія Закону України "Про Національну поліцію", який містить в собі аналогічні норми законодавства щодо виплати грошової компенсації у разі звільнення від проходження служби у Національної поліції.

Таким чином, на час прийняття наказу про звільнення позивача, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2018 рік.

Така позиція суду узгоджується із правовим висновком у подібній справі, що розглядалась Верховним Судом та наведено обґрунтовану правову позицію у рішенні від 16 травня 2019 року, прийнятому у зразковій справі №620/4218/18, яке набрало законної сили 21 серпня 2019 року.

Частинами першою та другою ст. 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 року №260 (далі - Порядок МВС №260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 3 розділу І Порядку МВС №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1)посадовий оклад; 2)оклад за спеціальним званням; 3)щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4)премії; 5)одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку МВС №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

При розрахунку суми, яка підлягає до виплати позивачу за невикористані дні відпусток слід виходити з наступного.

Грошове забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення, яке відповідач врахував при обліку компенсації за невикористані дні відпустки, становить 13184,00 грн. (посадовий оклад - 2500,00 грн. + оклад за спеціальним званням 2000,00 грн. + надбавка за вислугу років (40%) 1800,00 грн. + надбавка за специфічні умови проходження служби (45%) 2825,00 грн. + премія (44,324%) 4049,00 грн.). Отже одноденний розмір грошового забезпечення становить 439,47 грн. (13184,00 грн./30 діб.).

Разом з цим судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року у справі №200/9575/20-а задоволено позов ОСОБА_1 , зокрема: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не включення індексації у довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення позивача, зобов`язано відповідача віднести індексацію до щомісячного додаткового виду грошового забезпечення. Дане рішення набрало законної сили 16.03.2021 року.

За приписами частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, зважаючи, що на виконання судового рішення відповідач за лютий 2020 року нарахував позивачу індексацію в сумі 544,64 грн., вона також має увійти в розрахунок при визначені суми компенсації за невикористані відпустки. Тобто одноденний розмір грошового забезпечення становить 439,47 грн. + 32,04 грн. (544,64 грн./17 діб) = 471,51 грн.

Таким чином позов в цій частині підлягає задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані у 2015-2018 роках відпустки в сумі 2829,06 грн. (6 діб х 471,51 грн.); грошову компенсацію за додаткову відпустку відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2018 рік в сумі 6601,14 грн. (14 діб х 471,51 грн.).

Також відповідач має нарахувати та виплатити недоплачену грошову компенсацію за невикористану у році звільнення відпустку в сумі 128,16 грн. (4 доби х 32,04 грн), оскільки при розрахунку та виплаті компенсації за 4 дні невикористаної в 2020 році, він не врахував індексацію грошового забезпечення.

Крім того п. 23 розділу І Порядку МВС №260 (в редакції від 23.03.2018 року, яка була чинною на час звільнення позивача) визначено, що:

Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

На виконання цієї норми Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувало та виплатило позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 131840,00 грн. (13184,00 грн. х 50% х 20 років).

Тобто знов таки відповідач протиправно не включив при обрахунку цієї суми індексацію, як додатковий вид грошового забезпечення.

Відтак відповідач має нарахувати та виплатити недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з грошового забезпечення позивача з врахуванням індексації в розмірі 14145,30 грн., а саме 9613 грн. = 141453 грн. (14145,30 грн. х 50% х 20 років) - 131840 грн.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача внести зміни до наказу від 14.02.2020 року №59 о/с щодо звільнення позивача зі служби в поліції, включивши до нього відомості про невикористані дні додаткових відпусток із збереженням грошового забезпечення відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2018 рік в кількості 14 діб та вислугу років у пільговому обчисленні 25 років 08 місяців 19 днів та надати завірений належним чином витяг з цього наказу ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Абзацом восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку МВС №260 визначено, що кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Пунктом 10 розділу ІІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого Наказом МВС України від 23.11.2016 року № 1235 у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати.

Крім того, зазначається інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення або відрахування з грошового забезпечення коштів за кількість діб відпусток за час невідпрацьованої частини календарного року.

Відтак, враховуючи вищенаведені висновки відповідач має внести зміни до наказу від 14.02.2020 року №59 о/с щодо звільнення позивача зі служби в поліції, включивши до нього відомості про невикористані дні додаткових відпусток із збереженням грошового забезпечення відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2018 рік в кількості 14 діб.

Разом з цим, вимога про внесення змін до наказу в частині визначення вислуги років у пільговому обчисленні не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи міститься витяг з наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 05.08.2020 року № 335 о/с, яким ОСОБА_1 станом на 17.02.2020 року оголошена вислуга років у пільговому обчисленні 25 років 08 місяців 19 днів. Таким чином право позивача на визначення вислуги років на теперішній час відповідачем не порушено.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача, у зв`язку з невиплатою індексації за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року включно, інфляційних втрат у розмірі 1054,15 грн.

За змістом ч. 5 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію», яка регулює питання грошового забезпечення поліцейських, грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон №1282) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно статті 2 Закону №1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

У частині 5 ст. 2 Закону №1282 вказано, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 5 Закону №1282 підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Частиною 2 ст. 6 Закону України Закон №1282 визначено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації цих положень Закону №1282 Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2003 №1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок №1078).

Порядок №1078 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку).

Пунктом 6 Порядку №1078 встановлено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставини.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року у справі №200/9364/20-а задоволено позов ОСОБА_1 : визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року включно та зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію за цей період. Рішення набрало законної сили 13.01.2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання даного рішення відповідач перерахував ОСОБА_1 суму недоплаченої індексації в розмірі 3324,54 грн. 20.01.2021 року.

Стаття 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2020 року № 2050-ІІІ визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно статті 2 Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема це заробітна плата (грошове забезпечення).

Статтею 3 Закону встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

З метою реалізації вищевказаного Закону Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

За змістом пунктів 2, 3 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території У країни і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Відповідно до пункту 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Позивач зробив розрахунок суми компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з використанням калькулятору інфляції (http://database.ukrcensus.gov.ua), згідно якого ця сума становить:

2016 рік: червень - 122,44 грн., липень - 122,60 грн., серпень - 122,93 грн., вересень - 120,78 грн., жовтень - 117,47 грн., листопад - 115,40 грн., грудень - 219,83грн.;

2017 рік: січень - 217,44 грн., лютий - 215,21 грн., березень - 299,29 грн., квітень - 296,81 грн., травень - 308,36 грн., червень - 394,29 грн., липень - 393,98 грн., серпень - 394,29 грн., вересень - 461,39 грн., жовтень - 455,87 грн.,

а загалом 4378,69 грн. (а.с. 173).

Суд погоджується з наведеним розрахунком та зазначає, що позов в цій частині підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з невиплатою індексації за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року в розмірі 1054,15 грн. (4378,69 грн. - 3324,54 грн.).

Разом з цим, виходячи з вищенаведених норм, не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоплачені суми одноразової грошової допомоги та сум компенсації за невикористані відпустки з одночасним нарахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

І Закон № 2050, і Порядок № 159 визначають, що компенсація втрати частини доходів не стосується доходів громадян, які мають разовий характер. Проте одноразова грошова допомога та компенсація за невикористані відпустки є разовою виплатою, яка здійснюється уповноваженим органом при звільненні працівника. Отже суд дійшов висновку, що слід відмовити в позові в частині зобов`язання відповідача одночасно нарахувати компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними рішеннями відповідача, у розмірі 28544,42 грн., суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи необхідність стягнення з Управління моральної шкоди, позивач зазначає, що вона зазнала моральних страждань, пов`язаних з необхідністю докладати зусилля для відновлення своїх порушених трудових прав. Також вона зазначає, що змушена докладати значних додаткових зусиль для організації свого життя, вивчення законодавства, звернення за захистом своїх прав до суду.

При цьому розраховуючи суму компенсації моральної шкоди, ОСОБА_1 вважає, що вона складається з недоплаченої суми грошової компенсації відпусток та одноразової грошової допомоги при звільненні у загальному розмірі 19171,36 грн. + невиплаченої на день звільнення індексації у розмірі 3375,17 грн. + недоплачених пенсійних витрат без врахування індексації в розмірі 5997,89 грн.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, від 27.11.2019 у справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Зважаючи на наведене вище, оцінивши і проаналізувавши надані позивачем пояснення та докази, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем того, що оскаржуваними рішеннями відповідача йому заподіяно моральну шкоду.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

Наступна вимога позивача, що розглядається судом, це стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 17.02.2020 року по 20.01.2021 року в сумі 4747,51 грн. та за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з недоплаченою грошовою компенсацією за невикористані дні відпусток та недоплаченою одноразовою грошовою допомогою та інфляційних втрат за період з 17.02.2020 року по день розгляду справи в суді у сумі 40033,30 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейського (зокрема, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Стаття 47 Кодексу законів про працю України визначає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 цього Кодексу встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Зважаючи, що спеціальне законодавство, яким врегульовані питання грошового забезпечення поліцейський, не містить порядку обчислення середнього грошового забезпечення, суд вважає необхідним застосувати Постанову Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацами першим, третім пункту 3 Порядку № 100 врегульовано, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

Згідно з пунктом 9 розділу І "Загальні положення" Порядку № 260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Відповідно до довідки про доходи Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 11.02.2020 року № 164 грошове забезпечення позивача за 2 останніх місяця становило: грудень 2019 року - 22924,34 грн. (31 календарний день), січень 2020 року - 15158,21 грн. (31 календарний день). Отже середньоденний розмір грошового забезпечення складає 614,23 грн.

Кількість днів затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 17.02.2020 року по 20.01.2021 року становить 337 днів. Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 206995,51 грн. (614,23 грн. х 337 днів).

Разом з цим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц висловила наступну правову позицію: закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

При цьому, за висновком Великої Палати Верховного Суду, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

30 листопада 2020 року Верховний Суд ухвалив постанову у справі № 480/3105/19. У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат відповідно до листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Донецькій області складав 144875,54 грн, з яких: грошове забезпечення у сумі 8777,74 грн, матеріальна допомога на оздоровлення у сумі 2500,00 грн, компенсація за невикористану в році звільнення відпустку у сумі 1757,80 грн., одноразова грошова допомога при звільненні у сумі 131840,00 грн.

Сума індексації грошового забезпечення, яка виплачена позивачу з затримкою становить 3375,17 грн.

Отже, якщо 100 % належного позивачу при звільненні грошового забезпечення становить 148250,71 грн., сума несвоєчасно сплаченої індексації становить 2,28 %.

Відтак на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 17.02.2020 року по 20.01.2021 року в сумі 4719,49 грн. (206995,51 грн. х 2,28%).

Стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з недоплаченою грошовою компенсацією за невикористані дні відпусток, недоплаченою одноразовою грошовою допомогою та інфляційними втратами за період з 17.02.2020 року по день розгляду справи в суді у сумі 40033,30 грн.:

Кількість днів затримки виплати вищевказаних виплат за період з 17.02.2020 року по день постановлення даного рішення становить 507 днів. Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 311414,61 грн. (614,23 грн. х 337 днів).

Як вже вказано вище, загальний розмір належних ОСОБА_1 при звільненні виплат складав 144875,54 грн. Сума, яка на час постановлення рішення не виплачена позивачу, складається з компенсації за невикористані дні відпусток в розмірі 9558,36 грн. (2829,06 + 6601,14 + 128,16), недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 9613 грн., компенсації за несвоєчасну виплату індексації в розмірі 1054,15 грн. та становить 20225,51 грн.

Отже, якщо 100 % належного позивачу при звільненні грошового забезпечення становить 165101,05 грн., сума не сплачених платежів становить 12,25 %.

Відтак на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток, недоплаченої одноразової грошової допомоги та інфляційних втрат за період з 17.02.2020 року по день розгляду справи в сумі 20224,88 грн. (165101,05 грн. х 12,25%).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Позивач просить звернути до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та виплати в межах суми платежу за один місяць (виходячи з грошового забезпечення на день звільнення в сумі 14145,30 грн.).

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Проте суд зазначає, що виплати, які були предметом даного позову, є разовими виплатами, які здійснюються при звільненні поліцейського та не належать до грошового забезпечення. Отже суд не вбачає підстав для звернення рішення до негайного виконання.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положень статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295, 371 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, б. 86) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористану у році звільнення відпустку (за 2020 рік) виходячи з розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 без врахування індексації в щомісячних додаткових видах грошового забезпечення

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані календарні дні відпусток за 2015-2018 роки у загальній кількості 6 діб.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області внести зміни до наказу від 14.02.2020 року №59 о/с щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, включивши до нього відомості про невикористані дні додаткових відпусток із збереженням грошового забезпечення відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2018 рік в кількості 14 діб.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з невиплатою індексації за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року в розмірі 1054,15 грн.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 9613 грн., недоплачену грошову компенсацію за невикористану у році звільнення відпустку у сумі 128,16 грн., грошову компенсацію за невикористані у 2015-2018 роках відпустки у сумі 2829,06 грн., грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2018 рік в сумі 6601,14 грн.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 17.02.2020 року по 20.01.2021 року в сумі 4719,49 грн.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з невиплаченою грошовою компенсацією за невикористані дні основної та додаткової відпусток, недоплаченою одноразовою грошовою допомогою при звільненні та компенсацією втрати частини доходів у зв`язку з невиплатою індексації грошового забезпечення в сумі 20224,88 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.П. Бабаш