Справа № 640/9331/21
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

07 липня 2021 року справа №640/9331/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві)
про1) визнання неправомірними відмов відповідача у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявами позивача від 28 лютого 2020 року та від 13 липня 2020 року; 2) зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Верховного суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25 лютого 2020 року №54/0/21-20 за період з 19 лютого 2020 року по 11 березня 2020 року (включно) в розмірі 90% суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум, та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу згідно з довідкою Верховного суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03 липня 2020 року №122/0/21-20, починаючи з 12 березня 2020 року в розмірі 90% суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи, що відповідач протиправно відмовив у здійсненні перерахунку щомісячного грошового довічного утримання судді на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25 лютого 2020 року №54/0/21-20 та на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03 липня 2020 року №122/0/21-20.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що статтею 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що у разі зміни складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; рішенням Конституційного суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визнано неконституційним пункт 25 розділу ХІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів», який передбачав те, що наявність права на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття до нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, тим самим було змінено розмір складових суддівської винагороди суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання.

Крім того позивач зазначив, що відповідно до рішення Конституційного суду України від 11 березня 2020 року №4р-/2020 базовий розмір посадового окладу судді Верховного Суду з 11 березня 2020 року становить 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, що є підставою для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Ухвалою від 08 квітня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/9331/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач 07 травня 2021 року подав до суду відзив на адміністративний позов, до якого в якості доказів направлення копії відзиву учасникам справи, додав копію поштового реєстру та фіскального чеку АТ «Укрпошта».

Копія поштового реєстру та копія фіскального чеку жодним чином не засвідчені.

Належними доказами направлення пояснень іншим учасникам справи є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість, копія реєстру відправлення поштової кореспонденції зі штампом поштового відділення тощо, засвідчені відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року №55.

Таким чином, відзив відповідача не відповідає положенням пункту другого частини четвертої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, а, отже, не може бути прийнятий до розгляду.

Крім того, суд звертає увагу, що ухвала про відкриття провадження у справі №640/3314/21 отримана представником відповідача 25 лютого 2021 року, а, отже, відзив на адміністративний позов поданий з порушенням встановленого судом строку надання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому додатково обґрунтував позовні вимоги.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_1 є суддею у відставці відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 .

Згідно із розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , стаж роботи позивача станом на 31 жовтня 2002 року становить 28 років 5 місяців 22 дні.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2014 року у справі №757/25545/13-а позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Печерському районі м. Києва задоволено та під час розгляду справи встановлено, що відповідач повинен був здійснити позивачу перерахунок грошового довічного утримання, виходячи з розміру 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Верховний Суд України видав ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25 лютого 2020 року 54/0/21-20, відповідно до якої станом на 19 лютого 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 281 799,38 грн., у тому числі: посадовий оклад 144 512,50 грн.; доплата за вислугу років 115 610,00 грн.; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - 7 225,63 грн.; доплата за науковий ступінь - 0,00 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 14 451,25 грн.; щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - 0,00 грн.

У відповідь на адвокатський запит Адвокатського об`єднання «Кононенко і партнери» відповідач в листі від 23 лютого 2021 року №2600-0202-8/30140 надіслав копію рішення ГУ ПФУ в м. Києві за результатами розгляду заяви позивача від 28 лютого 2020 року щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 22 квітня 2020 року №190349 відповідач відмовив в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки відповідно до норм статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402 розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, після 18 лютого 2020 року не змінювався, відсутні підстави для проведення перерахунку.

Верховний Суд України видав позивачу довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03 липня 2020 року 122/0/21-20, відповідно до якої станом на 12 березня 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 384 272,85 грн., у тому числі: посадовий оклад 197 063,00 грн.; доплата за вислугу років 157 650,40 грн.; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - 9 853,15 грн.; доплата за науковий ступінь - 0,00 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 19 706,30 грн.; щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - 0,00 грн.

Відповідач у відповідь на адвокатський запит Адвокатського об`єднання «Кононенко і партнери» від 05 лютого 2021 року №3 листом від 10 лютого 2021 року №2600-0309-8/21285 повідомив, що ОСОБА_1 звертався до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 13 липня 2020 року, листом від 14 липня 2020 року №2600-0307-8/95914 йому надано відповідь та надав копію прийнятого ГУ ПФУ в м. Києві рішення за результатом розгляду заяви позивача.

Згідно із рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 14 липня 2020 року позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03 липня 2020 року 122/0/21-20, виданої за підписом в.о. Голови Верховного Суду України ОСОБА_2 , оскільки з 21 червня 2018 року Верховний Суд України перебуває у стані припинення, а головою ліквідаційної комісії, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань призначено ОСОБА_3 , а, отже, довідку про суддівську винагороду підписано не уповноваженою особою.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Суд встановив, що в частині позовних вимог щодо визнання неправомірною відмови відповідача у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою позивача від 28 лютого 2020 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу за період з 19 лютого 2020 року по 11 березня 2020 року (включно) вказана справа відповідає ознакам, викладеним в рішенні Верховного Суду від 16 червня 2020 року в зразковій адміністративній справі №620/1116/20, що відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для врахування судом відповідних правових висновки Верховного Суду, викладених у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VI.

Згідно із пунктом 2 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VI визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема, судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року №193-IX, який набрав чинності 07 листопада 2019 року, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, якими передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3- рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, і зокрема: від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII зі змінами.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року№3-рп/2013).

Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України. А тому ці положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402 Конституційний Суд України визнав неконституційними.

Згідно з частиною першою статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 06 березня 2019 року у справі №638/12586/16-а та від 11 лютого 2020 року у справі №200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Таким чином, перерахунок, який просить здійснити позивач, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020.

Отже, з 19 лютого 2020 року у позивача виникло право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, оскільки зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Щодо вимоги зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди суд зазначає, що право позивача на отримання довічного грошового утримання, виходячи з розміру 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді встановлено постановою Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2014 року у справі №757/25545/13-а.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач вийшов у відставку з посади судді до завершення проходження кваліфікаційного оцінювання суддів щодо нього і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує суддя, працюючий на відповідній посаді, суд дійшов висновку, що відмова ГУ ПФУ в м. Києві у перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за його заявою від 28 лютого 2020 року є протиправною та позовна вимога про зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Верховного суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25 лютого 2020 року №54/0/21-20 за період з 19 лютого 2020 року по 11 березня 2020 року (включно) в розмірі 90% суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум, підлягає задоволенню.

В частині позовних вимог про визнання неправомірною відмову відповідача у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою позивача від 13 липня 2020 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу згідно з довідкою Верховного суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03 липня 2020 року №122/0/21-20, починаючи з 12 березня 2020 року суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум, суд зазначає таке.

Враховуючи те, що з 12 березня 2020 року збільшений розмір окладу судді, про що позивачу Верховним Судом України видано відповідну довідку від 03 липня 2020 року №122/0/21-20, у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, оскільки, як суд зазначив вище, підставою для такого перерахунку є зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач відмовив позивачу у проведенні перерахунку довічного грошового утримання з огляду на те, що довідка Верховного Суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці підписана не головою ліквідаційної комісії Верховного Суду України ОСОБА_3 , а в.о. Голови Верховного Суду України ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 (далі по тексту - Порядок №3-1), до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Додатком 1 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України затверджено форму довідки для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

За результатом аналізу наявної в матеріалах справи копії довідки Верховного Суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці встановлено, що така довідка відповідає нормам Додатку 1 до Порядку №3-1.

Відповідач в рішенні від 14 липня 2020 року у відповідь на заяву позивача від 13 липня 2020 року про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вказує, що з 21 червня 2018 року Верховний Суд України перебуває у стані припинення, а головою ліквідаційної комісії, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, призначено ОСОБА_3 , та вважає, що саме голові ліквідаційної комісії належить право підпису фінансових документів.

Суд звертає увагу, що Конституційним Судом України 18 лютого 2020 року прийнято рішення №2р/2020, яким визнано неконституційним, зокрема, пункт 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VI щодо ліквідації Верховного Суду України.

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим та остаточним.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду справи ОСОБА_2 є виконуючим обов`язки Голови Верховного Суду України (керівник).

З урахуванням викладеного, на думку суду, довідка Верховного Суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, яка підписана виконуючим обов`язки Голови Верховного Суду України ОСОБА_2 (керівник), є довідкою, яка підписані уповноваженою особою.

Таким чином, доводи відповідача про те, що подана позивачем довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підписана не уповноваженою особою, суд вважає необґрунтованими.

Суд також зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 11 березня 2020 року №4-р/2020, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, пункт 3 частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року №193-IX.

Зазначеним рішенням Конституційного суду України визначено, що вказані положення Законів, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення,

Тобто, положення пункту 3 частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року №193-IX втратили чинність 11 березня 2020 року.

Отже, довідка Верховного Суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не позбавляє позивача права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на її підставі з 12 березня 2020 року.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною відмови відповідача у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою позивача від 13 липня 2020 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу згідно з довідкою Верховного суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03 липня 2020 року №122/0/21-20, починаючи з 12 березня 2020 року в розмірі 90% суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум.

Щодо клопотання про поновлення строку звернення до суду суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині другій цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Верховний Суд в постанові від 24 листопада 2020 року у справі №815/460/18 дійшов висновку, що норми статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку із виплатою недоплаченої суми пенсії. Зважаючи на те, що не проведення виплати належної суми пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, виплати недоплаченої суми пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку з вищевикладеним суд зазначає, що позивачем дотримано строк звернення до адміністративного суду.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 3632,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними відмови Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявами ОСОБА_1 від 28 лютого 2020 року та від 13 липня 2020 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно з довідкою Верховного суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25 лютого 2020 року №54/0/21-20 за період з 19 лютого 2020 року по 11 березня 2020 року (включно) в розмірі 90% суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум, та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно з довідкою Верховного суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03 липня 2020 року №122/0/21-20, починаючи з 12 березня 2020 року в розмірі 90% суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 632,00 грн. (три тисячі шістсот тридцять дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ідентифікаційний код 42098368).

Суддя В.А. Кузьменко