Справа № 160/3481/21
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2021 року Справа № 160/3481/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» про визнання протиправними дії та стягнення коштів,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)», в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 року відкрито провадження у справі №160/3481/21 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Відповідачем до суду надіслано відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне.
ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням 31 грудня 2020 року, відповідно до наказу начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» № 246 о/с від 30.12.2020р. На день звільнення ОСОБА_1 був закінчений бюджетний рік, тому жодних додаткових надходжень для виплати одноразової грошової допомоги звільненому працівнику до установи не надходило. Пунктом 17 розділу І Постанови Міністерства юстиції України від 28.03.2018 р. за № 925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення (особи рядового та начальницького складу органів Державної кримінально-виконавчої служби України отримують грошове забезпечення, а не заробітну плату) та компенсаційних виплат особам рядового та начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» із змінами та доповненнями від 27.11.2018 № 3715/5 передбачено: «грошове забезпечення особам рядового та начальницького складу виплачується за поточний місяць - раз на місяць до 20 числа.» Також п. 2 розділу III вищезазначеної Постанови зазначено: «особам рядового та начальницького складу, які звільняються зі служби за власним бажанням та мають календарну вислугу більше 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби», строків виплати одноразової грошової допомоги законодавством не передбачено. Оскільки ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» фінансується з Державного бюджету України, одноразова грошова допомога ОСОБА_1 в розмірі 60 754,85 грн. (в т.ч. військовий збір) була виплачена 12 березня 2021 року, відразу після надходження коштів установлених на відповідні цілі на розрахунковий рахунок установи.
Щодо грошової компенсації за неотримане речове майно, відповідач зазначає, що грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Станом на 04.01.2021 року Державною установою «Солонянська виправна колонія (№ 21)» направлено інформацію про осіб звільнених з установ Державної кримінально-виконавчої служби, яким необхідно виплатити грошову компенсацію за належні до отримання предмети речового майна особистого користування за 2020 рік (14 звільнених працівників) з необхідними документами (копія заяви ОСОБА_1 , копія Довідки №14 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна на ОСОБА_1 , копія Наказу начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» № 246 о/с від 30.12.2020 року.) до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, щодо необхідності додаткового фінансування для виплати звільненим працівникам грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування.
Відтак, представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що в період часу з 01.06. 1999 р. по 31.12.2020 р., ОСОБА_1 , проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України (Державна Пенітенціарна служба України), що підтверджується копією вкладишу до трудової книжки Серії НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу (Витягу) Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» від 30.12.2020р. №246о/с «Про особовий склад», відповідно до п.7 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України (за власним бажанням): старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника чергової варти відділу охорони установи з 31 грудня 2020р. Підстава: рапорт ОСОБА_1 , рішення кадрової комісії від 30.12.2020р.
31.12.2020р. позивач - ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 31.12.2020р. про виплату грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування.
Відповідно до довідки Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» судом встановлено, що додаткові види грошового забезпечення з січня 2020р. по грудень 2020р. становили 9586,65грн.
При цьому, відповідно до довідки Державної установи «Солонянська виправна колонія грн.(№21)» №16, судом встановлено, що грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2020р., склало: 117704,07 грн.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження.
Приписами ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.
На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 р. № 578 (далі - Порядок №578).
За умовами п. 2 Порядку № 578 речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.
Згідно із п. 8 Порядку № 578 речове майно особистого користування видається особам із числа персоналу безоплатно за нормами забезпечення № 1-5, а інвентарне майно - за нормами № 6-13.
Право на забезпечення речовим майном за встановленими нормами забезпечення мають:
особи рядового і начальницького складу - з дня присвоєння їм відповідних спеціальних звань та/або призначення на посади;
курсанти - з дня зарахування їх до списків закладів освіти;
спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами, - з дня призначення на відповідні посади.
Видача речового майна в особисте користування проводиться згідно з антропометричними даними (зріст, об`єм грудей, шиї, голови, розмір взуття).
Відповідно до п. 9 Порядку № 578 забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в міжрегіональних територіальних органах, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, закладах освіти, державній установі «Центр пробації» та уповноважених органах з питань пробації, державній установі «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» та закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби, державній установі «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», на підприємствах, де вони проходять службу або працюють. Поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі, на підприємстві здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи, підприємства про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна (далі - речовий атестат) за формою згідно з додатком 1, а в разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи, підприємства.
Приписами п. 27 Порядку № 578 встановлено, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.
Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати підписання наказу про звільнення із служби (не враховуючи місяць звільнення).
Згідно з п.60 Порядку №578 передбачено, що для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.
Відповідна правова позиція також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 23.08.2019 р. у справі №2040/7697/18 та від 30.07.2020 р. у справі №820/5767/17, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України.
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина2 ст.77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Є безпідставними та відхиляються судом посилання відповідача на те, що відповідно до абз.2 п.22 Порядку №578 грошова компенсація виплачується лише за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі, з огляду на те, що, по-перше, жодних доказів на підтвердження наведеного відповідачем суду надано не було; по-друге, зазначені відповідачем обставини не звільняють його від обов`язку виконати вимоги нормативно-правових актів, які є чинними та не скасовані у встановленому законодавством порядку.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме: вихідної допомоги при звільненні в сумі 60 754,85 грн., та стягнення вихідної допомоги при звільненні в сумі 60 754,85 грн., суд зазначає, що в матеріалах справи містяться відомості, що відповідачем одноразова грошова допомога ОСОБА_1 в розмірі 60 754,85 грн. (в т.ч. військовий збір) була виплачена 12.03.2021р., що також не заперечується позивачем. Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення з Державної установи "Солонянської виправної колонія (№66)" на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.05.2018 по день подання первісного позову 25.08.2020 в розмірі 213 647,84 грн., суд дійшов наступного висновку.
Статтею 116 КзпП України передбачено, зокрема, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України роз`яснив, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
У цьому рішенні Конституційний Суд України також зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Отже, для встановлення початку перебігу тримісячного строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
З матеріалів справи вбачається, що з позивачем не проведений остаточний розрахунок.
Тобто, відсутня одна з обов`язкових підстав для звернення позивача до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.
Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення вимог в цій частині.
Враховуючи вищевикладене позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст. ст.243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова