Справа № 160/3041/21
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2021 року Справа № 160/3041/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
за участі секретаря судового засідання Алєксєєнко К.С.,
за участі: позивача: представників позивача: представника відповідача: Нікуліної-Близнюк С.В. Костогриз А.І., Прокопенко А.В. Якимова Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-
ФОП ОСОБА_1 з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28.04.2021 року, 01.03.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими особами №1002/251/АВ/ТД-ФС/502 від 14.08.2018 року у сумі 335 070 грн.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що спірна постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 1002/251/АВ від 27.07.2018 року у сумі 335 070 грн. є безпідставною та протиправною, оскільки відповідачем не доведено факту допуску трьох працівників без укладення трудових договорів та не обґрунтовано розмір застосованої штрафної санкції, висновки про порушення позивачем вимог трудового законодавства, зроблені Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на підставі припущень та довільного трактування вимог законодавства України.
Також згідно пояснень ФОП, одна з невстановлених осіб (жінка в білому халаті), яка знаходилась в одній з кімнат приміщення, оглядала собі приміщення для взяття його в оренду; інша невстановлена особа - жінка в синій кофті ФОП невідома. Частиною третьою ст.24 КЗпП України зазначено: «Працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України».
У Порядку повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 зазначено: «Відповідно до частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України Кабінет Міністрів України постановляє: установити, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами».
Відповідач також зазначив, що згідно пояснень наданих в ході інспекційного відвідування слідчим СВ АНД ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області лейтенантом поліції Тулінською Т.С. з`ясовано, що 04.07.2018, 08.07.2018, 09.07.2018 разом з слідчим СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Гасановим Р.Ш. ОСОБА_8 приїжджала до стоматологічної клініки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розташованої за адресою: м. Дніпро, Мануйловський проспект, буд. 9, для того, щоб провести слідчу дію, а саме, тимчасовий доступ до історії хвороби ОСОБА_9 на підставі ухвали. Прибувши до стоматологічної лікарні їх зустріла дівчина, яка не назвала жодних своїх анкетних даних, на питання ОСОБА_8 де адміністратор, та до кого ОСОБА_8 може звернутись з ухвалою, остання відповіла, що вона знайома керівників та нічого не знає, так як вона не є працівником «Н-Лайт» та при цьому ігноруючи запитання ОСОБА_8 , продовжувала надавати інформаційні послуги клієнтам, та відвідувачам лікарні, відповідати на телефонні дзвінки та записувати до журналу попереднього запису відвідування, тим самим виконувала обов`язки адміністратора. 27.07.2018 року головним державним інспектором Мельничук С.В. ОСОБА_8 було надано для перегляду відеозапис та фотокартку, з стоматологічної клініки «Н-Лайт» розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де в ході перегляду, ОСОБА_8 впізнала саме ту дівчину, яка знаходилась 04.07.2018, 08.07.2018, 09.07.2018 на ресепшені вищезазначеної лікарні та виконувала обов`язки адміністратора. Тобто ОСОБА_6 фактично виконувала обо`вязки адміністратора. Таким чином, в ході проведення інспекційного відвідування встановлено фактичний допуск трьох працівників до роботи у ФОП, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 без укладення трудового договору, що порушує вимоги ч. 1 ст. 21 КЗпП України: «Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін».
Абзацом 2 п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509) штрафи можуть бути накладені на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.
Відповідно до п.19, 20, 21 Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.
Відповідно до п.26 Порядку № 295, у разі відмови керівника чи уповноваженого представника об`єкта відвідування від підписання або за неможливості особистого вручення акта і припису акт та припис складаються у трьох примірниках.
Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.
Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Акт інспекційного відвідування фізичної особи яка використовує найману працю № ДН1002/251/АВ від 27.07.2018 року, припис про усунення виявлених порушень №ДН/1002/251/АВ/П від 27.07.2018 року було отримано позивачем 27.07.2018 року.
Відповідно до п. 21 Порядку № 823 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.
Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
01.08.2018 року Головним управління отримано заперечення на акт інспекційного відвідування. 29.08.2018 року за № 7088-16/04 позивачу направлено рішення про залишення скарги без задоволення. Однак, лист повернуто за перебігом строку зберігання.
Відповідно до п.3,4,6 Порядку № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.
Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.
Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
На виконання вимог Порядку № 509, Головне управління 06.08.2018 року направило на адресу позивача рішення про розгляд справи про накладення штрафу №ДН1002/251/АВ/ТД від 06.08.2018 року, що підтверджується копією конверту з відміткою про повернення та повідомленням. Таким чином, рішення про розгляд справи було направлено на адресу позивача з урахуванням положень, передбачених Порядком № 509.
Крім того, відповідно до пп.2 п.1 та п.2 Розділу 2 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об єктів поштового зв`язку), у межах області та між обласними центрами України (у тому числі міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1,2,3,'4,5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день. Отже, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області направило Рішення про розгляд справи про накладення штрафу №ДН1002/251/АВ/ТД від 06.08.2018 року навіть з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, що дає реальну змогу позивачу отримати зазначене повідомлення вчасно, до початку розгляду справи про накладення штрафу, яке відбулося 14.08.2018 року.
Крім того, відсутня пряма вказівка, а саме: жодним пунктом Порядку № 509 не встановлений обов`язок Головного управління контролювати час отримання позивачем Рішення про розгляд справи про накладення штрафу, і як наслідок - відстрочувати розгляд справи про накладення штрафу. Законодавством лише передбачене можливе перенесення розгляду справи про накладення штрафу, але виключно на підставі обґрунтованого клопотання позивача щодо такого перенесення. Відповідно до п. 7 Порядку № 509, справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. За результатами розгляду справи уповноважена посадова склала постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 14.08.2018 року № ДНІ 002/251/АВ/ТД-ФС/502.
18.08.2018 року постанова була направлена на адресу позивача. Але з часом повернулась за закінченням строку зберігання. Зазначені суми штрафу підлягають сплаті до Державного бюджету України.
Відтак, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області щодо здійснення інспекційного відвідування позивача діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 14.08.2018 року № ДНІ002/251/АВ/ТД-ФС/502 є законною та обґрунтованою, складеною на підставі та у відповідності до норм діючого законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
Позивачем до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач зазначив про безпідставність та необґрунтованість доводів Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, які викладені у відзиві на позовну заяву.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2021 року зазначена вище справа розподілена та 02.03.2021 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року у задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. Відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. Витребувано від Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області та зобов`язати подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду у строк до 01.04.2021 року: усі документи та відповідні письмові докази, які слугували для проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; усі документи та відповідні письмові докази, які слугували для складання постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 1002/251/АВ від 27.07.2018 року у сумі 335 070 грн.; докази щодо повідомлення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця, докази щодо повідомлення позивача про накладення відносно неї штрафу (поштові повідомлення про вручення поштового відправлення та інш.); обґрунтований розрахунок та відповідні пояснення щодо складання постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 1002/251/АВ від 27.07.2018 року у сумі 335 070 грн. Судом попереджено Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 року клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін задоволено. Розгляд справи №160/3041/21 вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
У судове засідання 07.07.2021 року прибули позивач, представники позивача та представник відповідача.
Представники позивача позов підтримали та просили задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи, наведені у письмовому відзиві на позов.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити з огляду на наступне.
Під час проведення інспекційного відвідування ГУ Держпраці у Дніпропетровській області виявлені наступні порушення:
- ч. 1 ст. 21, ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України.
ОСОБА_2 дійсно працює у ФОП з 02.02.2016 року на посаді стоматолога, згідно трудового договору від 02.02.2016 року. Додаток 4 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування та звіт за Формою № 1 ДФ також свідчать про працевлаштування ОСОБА_2 на ФОП.
ОСОБА_3 , яка згідно наданих пояснень знаходилася 26.07.2018 у подруги ФОП у стоматологічній клініці «Н-ЛАЙТ» за адресою АДРЕСА_1 , фактично' виконувала посадові обов`язки адміністратора, а саме: здійснювала запис клієнтів на прийом до лікаря; консультувала інспектора праці ОСОБА_7 з приводу наявних доступних послуг стоматологічної клініки «Н-ЛАЙТ», а саме послуга чищення зубів та відбілення зубів з докладним описом процесу вищезазначених процедур, тривалістю їх проведення, відмінностей в проведенні; також консультувала з питань вартості вищезазначених послуг; видавала бахили клієнтам; запрошувала лікаря зустріти своїх пацієнтів.
ФОП не було надано трудового договору чи договору цивільно- правового характеру про надання послуг адміністратора які б свідчили про працевлаштування працівника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , яка згідно пояснень, наданих особисто, знаходилась у приміщенні стоматологічної клініки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , тому що прийшла на допомогу у прибиранні приміщення. Тобто, фактично ОСОБА_4 виконувала обов`язки прибиральниці. Також слід зазначити, що ОСОБА_4 перебувала у приміщення клініки у білому лікарняному халаті (відео додається).
ОСОБА_5 дійсно працює на ФОП з 01.06.2017 року на посаді стоматолога, згідно трудового договору від 01.06.2017 року. Додаток 4 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування та звіт за Формою № 1 ДФ також свідчать про працевлаштування ОСОБА_5
ОСОБА_6 згідно пояснень ФОП знаходилась у стоматологічній клініці «Н-ЛАЙТ» 26.07.2018 за адресою: АДРЕСА_2 та допомагала ФОП записувати клієнтів на прийом до лікаря та видавала бахили пацієнтам.
Також слід зазначити, що згідно пояснень наданих в ході інспекційного відвідування слідчим СВ АНД ВП ДВГІ ГУНП у Дніпропетровській області лейтенантом поліції Тулінською Т.С. з`ясовано, що 04.07.2018, 08.07.2018, 09.07.2018 разом з слідчим СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Гасановим Р.Ш. ОСОБА_8 приїжджала до стоматологічної клініки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розташованої за адресою: м. Дніпро, Мануйловський проспект, буд. 9, для того, щоб провести слідчу дію, а саме, тимчасовий доступ до історії хвороби ОСОБА_9 на підставі ухвали. Прибувши до стоматологічної лікарні їх зустріла дівчина, яка не назвала жодних своїх анкетних даних, на питання ОСОБА_8 де адміністратор, та до кого ОСОБА_8 може звернутись з ухвалою, остання відповіла, що вона знайома керівників та нічого не знає, так як вона не є працівником «Н-Лайт» га при цьому ігноруючи запитання ОСОБА_8 , продовжувала надавати інформаційні послуги клієнтам, та відвідувачам лікарні, відповідати на телефонні дзвінки та записувати до журналу попереднього запису відвідування, тим самим виконувала обов`язки адміністратора. 27.07.2018 головним державним інспектором ОСОБА_7 . ОСОБА_8 було надано для перегляду відеозапис та фотокартку, з стоматологічної клініки «Н-Лайт» розташованої за адресою: м. Дніпро, пр. Мануйловський. буд. 9. де в ході перегляду, ОСОБА_8 впізнала саме ту дівчину, яка знаходилась 04.07.2018, 08.07.2018, 09.07.2018 на ресепшені вищезазначеної лікарні та виконувала обов`язки адміністратора. Тобто ОСОБА_6 фактично виконувала обов`язки адміністратора.
Таким чином, в ході проведення інспекційного відвідування встановлено фактичний допуск трьох працівників до роботи у ФОП, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 без укладення трудового договору, що порушує вимоги ч. 1 ст. 21 КЗпП України: «Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін».
ФОП фактично було допущено ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Даний факт є також порушенням вимог ч. 1 ст.24 КЗпП України та ч. 3 ст. 24 КЗпП України.
За наслідками проведення інспекційного відвідування, відповідачем складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № 1002/251/АВ від 27.07.2018 року.
Один примірник означено акту отримано позивачем 27.07.2018 року, про що свідчить її підпис у акті.
27.07.2018 року інспектором праці ОСОБА_7 , службове посвідчення № 251, відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України/частини третьої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 19 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 складено припис про усунення виявлених порушень №ДН/1002/251/АВ/П.
Даним приписом відповідно до пункту 27 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 № 295, зобов`язано ОСОБА_11 усунути такі порушення:
- ч. 1 ст. 21, ч. 1, ч. 3, ст. 24 КЗпП України. До роботи фактично було допущено 3 фізичні особи ( ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Строки усунення порушень - у строк до 03.08.2018 року письмово проінформувати управління з питань праці про усунення порушення. Надалі вимог чинного законодавства дотримуватись постійно.
Означений припис отримано позивачем 27.07.2018 року, про що свідчить її особистий підпис.
Під час розгляду судової справи позивач пояснив, що жодної відповіді н дані заперечення остання не отримувала.
06.08.2018 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим І.М., керуючись п. 3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 складено рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ДН1002/251/АВ/ТД №6592-16/04, яким призначено справу про накладення штрафу за порушення законодавства про працю на 14.08.2018 року на 09:45 год. за адресою: АДРЕСА_8 .
Рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ДН1002/251/АВ/ТД №6592-16/04 від 06.08.2018 року направлено відповідачем на адресу позивача 06.08.2018 року засобами поштового зв`язку рекомендованим листом про вручення поштового відправлення. Однак, дане рішення повернулося разом із конвертом на адресу відповідача з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

07.08.2018 року за вих. №1744/4.1-10 ГУ Держпраці у Дніпропетровській області на адресу ФОП ОСОБА_1 направлено відповідь на заперечення до акту інспекційного відвідування від 27.07.2018 року №1002/251/АВ.

14.08.2018 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим І.М. (уповноваженою посадовою особою), в порядку частини четвертої статті 265 Кодексу законів про працю України та частини дев`ятої статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", з метою повного виконання завдань Кодексу законів про працю України (ст. 1 КЗпП України) проведено підготовчу роботу для вирішення питання можливості розгляду справи щодо відповідальності у вигляді штрафу на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю, складеного посадовою особою територіального органу Держпраці (акт від 27.07.2018 № 1002/251/АВ) складено протокол розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення. В даному проколі зазначено про те, що на розгляд справи посадова особа (представник за довіреністю/адвокат) ФОП ОСОБА_1 не з`явились, про дату розгляду були повідомлені належним чином.

Тож, у зв`язку із чим, 14.08.2018 року керуючись статтею 259 Кодексу законів про працю України, статтею 53 Закону України „Про зайнятість населення, частиною третьою статті 34 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, пунктом 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим І.М. складено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №1002/251/АВ/ТД-ФС/502. Даною поставною вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 335070 (триста тридцять п`ять тисяч сімдесят) гривень 00 копійок.

Постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №1002/251/АВ/ТД-ФС/502 від 14.08.2018 року направлено відповідачем 15.08.2018 року на адресу позивача засобами поштового зв`язку засобами поштового зв`язку рекомендованим листом про вручення поштового відправлення. Однак, постанова повернулася разом із конвертом на адресу відповідача з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

27.08.2018 року ГУ Держпраці у Дніпропетровській області складено рішення про залишення скарги ФОП ОСОБА_1 .В на припис головного державного інспектора Головного управління Держнраці у Дніпропетровській області Мельничук С.В. від 27.07.2018 № ДН 1002/251/АВ/П без задоволення, яке направлено на адресу позивача 27.08.2018 року за вих. №7088-16/04. Однак, дане рішення повернулося разом із конвертом на адресу відповідача з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Як зазначено у поданій до суду позовній заяві, з метою захисту прав та законних інтересів, а саме надання правової допомоги та представництва у суді, позивач, з однієї сторони, та Адвокатське об`єднання «Аукторітас», в особі учасника - старшого партнера ОСОБА_12 , адвоката, що діє на підставі протоколу № 1 установчих зборів засновників - учасників від 09 лютого 2017 року з іншої сторони, уклали Договір про надання правової (правничої) допомоги№170 від 01 грудня 2020 року.

Так, при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження №57697373, «03» грудня 2020 року адвокату стало відомо, що 14 серпня 2018 року на підставі акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № 1002/251/АВ від «27» липня 2018 року, першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_13 було винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №1002/251/АВ/ТД-ФС/502.

Позивач вважаючи винесену відносно неї постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №1002/251/АВ/ТД-ФС/502 від 14.08.2018 року у сумі 335 070 грн. протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся до суду із даною позовною заявою.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - КЗпП України) встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

До основних завдань Держпраці зазначеним Положенням віднесено реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно з п.7 вказаного Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року N 877-V зі змінами та доповненнями станом на момент перевірки (далі - Закон) визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Згідно ст. 3 Закону державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами: пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров`я людини, функціонування і розвитку суспільства, середовища проживання і життєдіяльності перед будь-якими іншими інтересами і цілями у сфері господарської діяльності; підконтрольності і підзвітності органу державного нагляду (контролю) відповідним органам державної влади; рівності прав і законних інтересів усіх суб`єктів господарювання; гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; відкритості, прозорості, плановості й системності державного нагляду (контролю); неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання; невтручання органу державного нагляду (контролю) у діяльність суб`єкта господарювання, якщо вона здійснюється в межах закону; відповідальності органу державного нагляду (контролю) та його посадових осіб за шкоду, заподіяну суб`єкту господарювання внаслідок порушення вимог законодавства, порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання; дотримання умов міжнародних договорів України; незалежності органів державного нагляду (контролю) від політичних партій та будь-яких інших об`єднань громадян; наявності одного органу державного нагляду (контролю) у складі центрального органу виконавчої влади. презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю); орієнтованості державного нагляду (контролю) на запобігання правопорушенням у сфері господарської діяльності; недопущення встановлення планових показників чи будь-якого іншого планування щодо притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності та застосування до них санкцій; здійснення державного нагляду (контролю) на основі принципу оцінки ризиків та доцільності.

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону, виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; (положення абзацу другого частини четвертої статті 4 при вжитті заходів ринкового нагляду не застосовуються згідно із Законом України від 02 грудня 2010 року N 2735-VI), види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); (абзац шостий частини четвертої статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 03 листопада 2016 року N 1726-VIII) санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Відповідно до п. 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою КМУ від 26 квітня 2017 року №295 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та іі територіальних органів.

Повертаючись до направлення на проведення інспекційного відвідування №274 від 26.07.2018 року, відповідачем, для здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю було направлено для проведення позапланового заходу у формі інспекційного відвідування головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятості, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпропетровському регіоні ОСОБА_7 та провідного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятості, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпропетровському регіоні ОСОБА_10 .

В свою ж чергу, у відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону підставами для здійснення позапланових заходів є:

- подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

- виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

- перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

- звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом;

- неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів; доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави; настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Фізичні особи, які подали безпідставне звернення про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, несуть відповідальність, передбачену законом. Повторне проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю), забороняється.

Частиною 2 ст. 6 Закону визначено, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Разом з тим, п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю №295 (в чинній на той момент редакції) (далі Порядок №295) визначено, що Інспекційні відвідування проводяться:

1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;

5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;

6) за інформацією:

Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;

ДФС та її територіальних органів про:

- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;

- факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень;

- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом;

- роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:

- роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;

- роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;

- працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України «Про відпустки»);

- роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;

- роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів;

- роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Таким чином, можна зробити висновок, що відповідач при прийнятті наказу про проведення позапланової перевірки та при фактичному здійсненні такої перевірки вийшов за межі своїх повноважень наданих йому Законом, оскільки стаття 6 Закону містить вичерпний перелік підстав для проведення позапланових перевірок контролюючими органами зазначеними в частині четвертій статті 2 Закону.

На думку суду, серед вищевказаних підстав відсутня така підстава, як проведення позапланової перевірки Держпрацею на підставі повідомлення правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.

З поміж іншого, ч. 1 ст. 40 Кримінального процесуального кодексу України (в ред. на момент проведення перевірки) визначено чіткий перелік повноважень слідчого, серед яких призначення перевірок відсутнє.

Отже суд вважає, що у відповідача не було жодних правових підстав для прийняття наказу про проведення позапланової перевірки, і при фактичному здійсненні такої перевірки, Відповідач вийшов за межі своїх повноважень наданих йому Законом, оскільки стаття 6 Закону містить вичерпний перелік підстав для проведення позапланових перевірок контролюючими органами зазначеними в частині четвертій статті 2 Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №697/2073/17 та у постанові Верховного Суду № 805/3137/17-а від 19.10.2018 року із чітким посиланням на незаконність такої перевірки та, як наслідок, визнанням її неправомірною.

В той же час, офіційні відеоматеріали «Слідство.Інфо» - Спільного проєкту UЛ:Першого та "Громадського телебачення", які набули значного галасу серед українських підприємців та знаходяться у вільному доступі для громадськості, на сайті: ІНФОРМАЦІЯ_3 та які містяться на дискі, наданого позивачем, судом до уваги не приймається, оскільки факт журналістського розслідування мало місце подій у 2020 році, тоді як у нашому випадку, факт виникнення спірних правовідносин відбувся у 2018 році.

Щодо проведення позапланової перевірки у формі інспекційного відвідування та складання акта інспекційного відвідування № 1002/251/АВ від 27.07.2018 року та припису про усунення виявлених порушень №ДН/1002/251/АВ/П від 27.07.2018 року, суд зазначає наступне.

По-перше, інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень Відповідача, та яке проводиться на підставі Наказу та Направлення. За результатами інспекційного відвідування складається Акт і в разі виявлення порушень виноситься припис.

Відповідно до п. п. 19, 20 Порядку №295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Згідно із п. 27 Порядку №295, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого виносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Пункт 21 Порядку №295 вказує, що у разі, якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше, ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

З аналізу даної норми можна дійти висновку, що інспектор праці у разі надходження зауважень, зобов`язаний відреагувати на них шляхом надання суб`єкту господарювання відповіді з приводу таких зауважень. Нормативно визначена можливість суб`єкта господарювання надати свої пояснення, міркування та претензії, шляхом подання зауважень як гарантії законності прийнятого посадовою особою державного органу рішення і невід`ємне право, надане законом.

Форма акту інспекційного відвідування затверджена Наказом Міністерства соціальної політики України №1338 від 18.08.2017 року. Форма акту містить зміст положення п. 21 Порядку щодо строків подання зауважень до акту (не пізніше трьох робочих днів з дати його підписання), а також вказівку на те, що зауваження подаються окремо.

Відповідно до п. 23 Порядку №295, припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Пункт 27 Порядку №295 здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю вказує, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Натомість, одночасно зі складанням акту перевірки, відповідачем було винесено припис про усунення виявлених порушень №ДН/1002/251/АВ/П від 27.07.2018 року, тобто в той самий день.

Таким чином, на думку суду, відповідачем фактично було обмежено право позивача на подання обґрунтованих зауважень та порушено право на участь у процесі прийняття рішення про винесення припису як наслідок з грубим порушенням порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Тим не менш, користуючись правом, передбаченим Законом та Порядком №295, позивачем було подано заперечення проти акту, який було прийнято канцелярією Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області за вхідним №10674 від 01.08.2018 року, із викладом ряду зауважень, які підтверджують, що акт складено зі значною кількістю грубих порушень чинного законодавства України, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеві самоврядування в Україні»».

З наданих відповідачем документів до відзиву на позовну заяву вбачається, що 07.08.2018 року Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпропетровському регіоні С.В. Мельничук заперечення позивача були залишені без розгляду з причин того, що я підписала акт від 27.07.2018 року №1002/251/АВ без зауважень.

Таким чином, вищевказаною посадовою особою навіть не досліджувались викладені в запереченні пояснення та в порушення законодавства відверто, проігноровано право позивача на розгляд заперечень.

Разом з тим, відповідачем порушено п. 21 Порядку №295 в частині строків на надання відповіді, і надано відповідь на заперечення від 01.08.2018 року, значно пізніше ніж через три дні після отримання, а саме 07.08.2018 року.

По-друге, законодавством України не заборонено оформлювати з працівниками, крім трудового договору, ще й цивільно-правовий Договір (далі- ЦПД) із фізичною особою на надання послуг.

Залежно від виду правовідносин, основоположне право про працю, яке закріплене в ст. 43 Конституції України, може знайти своє відображення у двох видах: у формі трудового договору (далі ТД), що виникає між роботодавцем (юридичною або фізичною особою) і працівником та регулюються Кодексом законів про працю (КЗпП) та у формі цивільно правового договору (далі ЦПД), що виникає після укладання ЦПД між замовником (фізичною особою-підприємцем) та виконавцем, і регулюються Цивільним Кодексом України (далі ЦКУ).

Трудовий договір (глава 3 КЗпП). Відносини, що виникають укладанням такого договору регулюються нормами трудового права.

Цивільно-правовий договір (договір підряду) (глава 61 ЦКУ) чи договір про надання послуг (глава 63 ЦКУ). Відносити, що виникають укладання такого договору, регулюються нормами цивільного права.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін згідно зі ст. 905 ЦКУ, а строки виконання роботи або окремих етапів встановлюється у договорі підряду відповідно до ст. 846 ЦКУ. Тобто законодавством не встановлено мінімального та максимального терміну, на який може укладатися ЦПД.

Так, 02.01.2018 року між позивачем та фізичною особо ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 було укладено Договори про надання послуг, та фактично надавати позивачу свої послуги за укладеним договорам вони почали у липні 2018 року, про що свідчать копії підписаних актів наданих послуг та копії чеків про оплату податків на доходи з фізичних осіб, військового збору, та ЄСВ на доходи за період з липня 2018 року по грудень 2019, які наявні у матеріалах справи.

Крім того, зазначені договори містили відповідні застереження:

Так, в пунктах 7.3, підписаних позивачем з фізичними особами договорів про надання послуг, встановлено, що дані договори про надання послуг не є трудовими договорами, в розумінні статті 21 Кодексу законів про працю, а саме не є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом або фізичною особою-підприємцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним орган чи фізична особа-підприємець зобов`язується виплачувати працівникові заробіть плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін

Також, пунктами 7.4 вищевказаних договорів встановлено, що на правовідносини, що виникають за цим договором між сторонами, внаслідок того що Сторони встановили, що даний договорів про надання послуг не є трудовим договором в розумінні ст. 21 КЗпП- не поширюється дія Кодексу законів про працю, «Про зайнятість населення» від 01 березня 1991 року №803-12 «Про колективні договори і угоди» від 01 липня 1993 року №3356-12 «Про відпустки» від15 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про оплату праці» від 14 жовтня 1992 року №2694-12 «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» від 06 червня 1995 року №217/95ВР та інші нормативно-правових актів, що регулюють трудові відносини в розумінні ст..4 Кодексу законів про працю України та прийнятих відповідно до нього(трудове законодавство)

Разом з цим, пунктами 7.5 підписних мною з фізичними особами договорів підтверджено, що договори відповідають їх дійсним намірам і не носить фіктивного та удаваного правочину, укладаються ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь якого застосування фізичного чи психологічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається ними без застосування обману чи прихованих фактів, які мають істотне значення, Сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їхні особисті підписи на договорі.

Пунктом 7.10 Договорів визначено, що усі правовідносини, що виникають з цього Договору або пов`язанні із дійсністю, укладанням, наданням, зміною, та припиненням цих Договорів, тлумачення його умов, визначенням наслідків недійсності або порушень Договору, регламентуються цим Договором та відповідним нормами цивільного законодавства, а також застосування до таких правовідносин звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, виконавець, який працює за цивільно правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Виконавець виконує роботу на власний розсуд, та не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку. Сторони договору погодилися, оскільки цей договір є договором цивільно правового характеру, Виконавець не має права вимагати від Замовника пільг, компенсацій та інших гарантій, передбачених для громадян України чинним законодавством про працю.

Послуги надаються Виконавцем на підставі дійсного договору згідно усної чи письмової заявки Замовника (п.2.3 Договору). Розрахунки здійснюються Замовником, на умовах щогодинної/щомісячної/щоквартальної/щорічної оплати на підставі Актів наданих послуг (п. 3.1. Договору).

Замовник, як податковий агент відносно Виконавця повинен утримати та перерахувати в відповідні бюджети всі передбачені діючим законодавством України обов`язкові платежі та збори. (п. 3.3 Договору).

Аналізуючи викладене, суд зазначає, що в даному випадку цивільно правові договори про надання послуг, що укладені між позивачем та ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , не містять ознак трудового договору, зокрема: обов`язку виконавця бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години; обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

Відповідач у відзиві також посилається на те, що позивачем не було надано трудових договір із фізичними особами ОСОБА_3 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та надано пояснення в ході інспекційного відвідування, акцентуючи увагу на тому, що вони не працюють на ФОП ОСОБА_16 . Але слід зазначити, що фактично фізичні особи не працюють на Позивача, а надають послуги за договорами про надання послуг та не підлягають під дію правил внутрішнього трудового розпорядку та штатного розпису, та акти про надання послуг підписуються останнім днем місяця (копії підписаних актів додаються до позову), позивачем сплачено податки на доходи з фізичних осіб, військового збору, та ЄСВ на доходи за період з липня 2018 року по грудень 2019 року (копії чеків про сплату також додаються до Позову).

Підтвердженням того, що Державною Податковою службою України зараховані дані податки саме за Виконавців по договорам ЦПД, є і копія Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, (ФОРМА 1-ДФ), затвердженого наказом Міністерства фінансів України 13.01.2015 року№4.

Більш того, стаття 21 КЗпП України визначає, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

На думку суду, факт допущення позивачем до роботи ОСОБА_3 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 без належного оформлення трудових відносин не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні докази виникнення між позивачем та цими особами саме трудових відносин.

Зокрема, не надано доказів підпорядкування вказаних осіб саме позивачу, дотримання ними правил трудового розпорядку чи будь яких інших організаційних документів, надання особам певних гарантій, у вигляді наприклад, щорічної оплачуваної відпустки, соціальних, навчальних відпусток, встановлення скороченого робочого часу для певних категорій працівників, зниження норм праці для осіб, що належать до певних категорій, надання гарантійних і компенсаційних виплат та інших соціально трудових пільг тощо, що могло б свідчити про наявність між позивачем та вказаними особами трудових відносин.

Так, як пояснила у судовому засіданні 09.06.2021 року свідок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання надавала вид послуг позивачу як складання обліку клієнтів та графіку лікарів раз чи два раза на тиждень. На питання представника позивача ОСОБА_12 з приводу коли саме укладався договір, остання відповіла про те, що договір укладався на початку 2018р., точну дату не пам`ятає. На питання представника позивача ОСОБА_12 ким виплачувались гроші, свідок пояснила, що в кінці місяця складався акт виконаних робіт, розрахунок податків проводився разом із позивачем.

Свідок ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у судовому засіданні 09.06.2021 року надала аналогічні пояснення.

Отже, відповідачем помилково, на власний розсуд було зроблено висновок про обов`язкову наявність у позивача лише трудових договорів з ОСОБА_3 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 без перевірки інших відомостей та фактів на спростування висновку щодо порушення позивачем законодавства про працю.

До того ж, відповідачем під час позапланового інспекційного відвідування цілеспрямовано запитувалась лише інформація щодо наявності трудових договорів, які ніби то повинні були бути укладені з ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Під час перевірки відповідач стверджував, що позапланове інспекційне відвідування здійснюється лише за фактом встановлення наявності або відсутності саме трудових договорів між вищезазначеними особами, а отже, і пояснення повинні бути надані лише стосовно цього питання.

Крім того, жодна із допитаних осіб, включаючи позивача, не мають юридичної освіти, а в поясненнях, при проведені перевірки, позивачу та опитуваним особам саме перевіряючі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 вказували писати інформацію стосовно лише наявності або відсутності трудових договорів.

Окрім того, факт допуску особи до виконання трудових обов`язків повинен бути належним чином зафіксований у складеному акті інспекційного відвідування та доведений належними та допустимими доказами. При цьому факт перебування особи у виробничих приміщеннях підприємства за відсутності належних доказів виконання нею трудових обов`язків не може свідчити про виникнення трудових відносин та не підтверджує фактичного допущення особи до роботи без укладення трудового договору.

Щодо винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №1002/251/АВ/ТД-ФС/502 від 14.08.2018 року, суд зазначає наступне.

По перше, частиною 1 ст. 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно положень ч. 1 ст. 265 КЗпП посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

За приписами ч. 2 ст. 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, в разі порушення інших вимог трудового законодавства, ніж ті, які передбачено у ч. 2 ст. 265 КЗпП.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другої статті 265 КЗпП України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі Порядок №509).

Відповідно до п.2 Порядку №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладання трудового договору, та встановлення періоду такої роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади;

- акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Суд зазначає, що вказаним пунктом передбачено можливість накладення штрафу на підставі акту про порушення, виявлене під час перевірки, а не під час інспекційного відвідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Саме це положення Конституції України на найвищому рівні гарантує дотримання прав особи під час та в результаті вчинення органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими особами (суб`єктами владних повноважень, владними суб`єктами) відносно неї юридично значущих дій або прийняття рішень.

У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Таким чином, повноваженнями щодо накладення штрафу посадові особи Відповідача згідно вимог ч.4 статті 265 КЗпП України не наділені.

Попри все, варто зазначити, що відповідач припустився суттєвих порушень в момент самого прийняття рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу перед розглядом заперечення позивача до акту інспекційного відвідування від 27.07.218 року №1002/251/АВ.

Так, 06.08.2018 року відповідачем було прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ДН1002/251/АВ/ТД, при цьому не розглянувши заперечення на акт інспекційного відвідування від 27.07.2018 року №1002/251/АВ, відповідь на який було складено лише 07.08.2018 року за №1744/4.1-10, тобто після прийняття рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Отже суд вважає, що вищезазначене, свідчить про порушення відповідачем процедури прийняття рішення та нівелює передбачений законодавством України обов`язок посадових осіб органів державної влади дотримуватись вимог законодавства як суб`єкта владних повноважень.

Положення п. 6 Порядку № 509 покладає обов`язок відповідача дотримуватись вимог законодавця щодо порядку повідомлення про час та місце розгляду справи. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Так, Постановою Верховного Суду від 12.06.2021 року у справі №813/3415/18 трактується що, тлумачення п. 6 Порядку № 509 відповідає завдання адміністративного судочинства та принципу верховенства права, оскільки має наслідком більш ефективний захист права та інтересів фізичних та юридичних осіб.

З огляду на це, обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж п`ять днів до дати розгляду справи про накладання штрафу вважається виконаним, якщо особа, притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа, на чому саме відповідач акцентує увагу у відзиві на позовну заяву.

З наданих відповідачем копій доказів повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу вбачається, що позивачу ніби то було направлено рекомендований лист від 06.08.2018 року.

Згідно з п. 7 Порядку № 509, справа розглядається за участю представника роботодавця, стосовно якого вона порушена. Справа може бути розглянута без участі такого представника в разі, коли роботодавця проінформували відповідно до п. 6 Порядку № 509, але від нього не надійшло клопотання з проханням відкласти розгляд.

Повідомлення має на меті забезпечити участь особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується.

Окрім того, зважаючи що сума накладення штрафу є суттєвою, позивачем, крім поштової адреси, зазначено номери засобів зв`язку, проте відповідач, не вжив усіх необхідних заходів щодо повідомлення позивача про розгляд справи про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування №1002/251/АВ від 27.07.218 року.

Згідно п. 6 Порядку №509 Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Зазначена норма прямо передбачає повідомлення об`єкта відвідування або шляхом вручення повідомлення або рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою. Тобто, для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.

Між тим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року, справа № 461/10610/13-ц, провадження № 14-108цс19, зазначено, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» чи «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного інформування про час і місце розгляду справи (близький за змістом висновок викладений у пункті 31 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц, у пунктах 47-48 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/11896/17 від 12 грудня 2018 року).

Відтак, що якщо у матеріалах справи відсутні належні докази інформування позивача про розгляд справи про накладення штрафу або докази, які б свідчили про ухилення позивачем від отримання повідомлення, то вважається що відповідач не довів, що про час та місце розгляду справи про накладення штрафу позивача було поінформований належним чином.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем порушено порядок повідомлення суб`єктів господарювання та роботодавців, про дату розгляду справи про накладення штрафу та як наслідок незаконно винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №1002/251/АВ/ТД-ФС/502 від 17.08.2018 року.

Також, зі змісту постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №1002/251/АВ/ТД-ФС/502 від 14.08.2018 року вбачається, що в ході проведення інспекційного відвідування встановлено, що ФОП ОСОБА_1 фактично було допущено ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до роботи без укладання трудового договору, оформлено наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відповідач посилається на порушення норм статті 259 Кодексу законів про працю України, статтю 53 Закону України «Про зайнятість населення», частиною третьою статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктом 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Проте, залишається незрозумілим розрахунок заборгованості в розмірі 335 070, 00 (триста тридцять п`ять тисяч сімдесят гривень 00 коп.) гривень, який покладено в основу застосування грошової відповідальності згідно вищевказаної постанови.

Незрозуміло і те, яку частину грошового зобов`язання покладено відповідачем в розрізі порушень законодавства про працю, за які передбачена відповідальність у вигляді штрафу, передбачена ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення», адже цією статтею регулюються питання порушення квоти для працевлаштування громадян, посередництва у працевлаштуванні за кордоном без отримання відповідної ліцензії, застосування роботодавцем праці іноземців або осіб без громадянства і аж ніяк не стосується питання відсутності трудових договорів з роботодавцем та працівником.

Більш того, незрозумілим є і застосування відповідачем штрафу на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Підсумовуючи, взагалі незрозуміло яким чином відповідач здійснив розрахунок суми штрафу та на підставі яких норм трудового законодавства України.

Частиною 2 КАС України встановлено обов`язок суду у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Так , у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ЄСПЛ вказав, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 17 липня 2008 року у справі «Каіч та інші проти Хорватії» для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі №815/1048/16 зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Виходячи з вищенаведеного, підстави для застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафу відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України суд не знаходить.

Відтак, суд вважає, що постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №1002/251/АВ/ТД-ФС/502 від 14.08.2018 року у сумі 335 070 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Беручи до уваги вищезазначене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 3384,22 грн., що документально підтверджується квитанцією №0.0..1 від 18.02.2021 року.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 2270 грн. підлягає стягненню з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 07 липня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 08 липня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими особами №1002/251/АВ/ТД-ФС/502 від 14.08.2018 року у сумі 335 070 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області () документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3384,22 грн. (три тисячі триста вісімдесят чотири гривні двадцять дві копійки) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 08 липня 2021 року.

Суддя С. В. Прудник