Справа № 640/2894/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2894/21 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Чаку Є.В.,

за участю секретаря Бринюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся суду з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича (далі - відповідач, приватний виконавець Пишний А.В), в якій просив скасувати постанову про повернення виконавчого документа від 09.11.2018 у ВП №55677772, та зобов`язати приватного виконавця Пишного А.В. вирішити питання щодо закінчення виконавчого провадження № 55677772 з урахуванням обставин, передбачених ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи.

Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції усунувся від з`ясування дійсних обставин справи, які стали підставою звернення позивача з позовом до суду, суд не досліджував змісту профільного Закону України «Про виконавче провадження» в частині, що стосуються таких понять як «закінчення», «завершення» виконавчого провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. від 22.09.2017 № 14057 приватним виконавцем Пишним А.В. 31.01.2018 відкрито виконавче провадження № 55677772, з одночасним внесенням запису до Єдиного реєстру боржників відносно того, що позивач є боржником у вказаному виконавчому провадженні.

У подальшому в рамках виконавчого провадження № 55677772 приватним виконавцем Пишним А. В. 09.11.2018 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними). В автоматизованій системі виконавчого провадження стан виконавчого провадження № 55677772 позначено як «завершене».

Повторне звернення стягувача до виконавчої служби відбулося у травні 2019 року. Постановою від 17 травня 2019 року старшим державним виконавцем Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Воротніковою А.С. було відкрито виконавче провадження №59147872.

16 грудня 2019 року старшим державним виконавцем Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Воротніковою А.С. виконавче провадження № 59147872 закрито у зв`язку з повним виконанням виконавчого напису № 14057 від 22.09.2017.

Проте, в Єдиному реєстрі боржників, що розміщений на сайті Міністерства юстиції України, позивач значиться як боржник у виконавчому провадженні № 55677772, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що оскаржувана постанова від 09.11.2018 ВП № 55677772 про повернення виконавчого провадження прийнята у межах повноважень та відповідно до вимог закону, а отже підстави для її скасування відсутні.

Даючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Отже, право звернення до суду є невід`ємним особистим правом особи, чи правом суб`єкта владних повноважень, яке реалізовується в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи до суду з позовом.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Разом з тим, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду, процесуальної форми та порядку звернення.

Так, відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зауважує, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначає стаття 287 КАС України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 287 КАС України передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Законодавче обмеження строку на апеляційне оскарження судових рішень, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відтак, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, слід зазначити, що строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи розпочинає свій перебіг лише за умови, що остання була реально обізнаною з фактом їх порушення оспорюваними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, що надає впевненості іншим учасникам правовідносин.

Десятиденний строк оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилась, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку підлягає з`ясуванню момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Саме позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права у сфері публічно-правових відносин, що також випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 КАС, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до змісту статті 121 КАС пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Суд вказує, що поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 804/4217/18.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду даної справи є визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Пишного А. В. про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 09.11.2018 в рамках виконавчого провадження №55677772.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, вказує про те, що в лютому 2020 року з Єдиного реєстру боржників позивач випадково дізнався про свій статус боржника у виконавчому провадженні №55677772.

Після вказаного, позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України про виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників (справа №640/5330/20).

Крім того, як на підставу поновлення строку зазначає, враховуючи розгляд судом першого позову у справі №640/5330/20 (вимога була направлена на вилучення відомостей про позивача з Єдиного реєстру боржників), позивач був позбавлений (об`єктивні перешкоди для звернення з новим позовом) можливості на звернення до суду з позовом про скасування постанови приватного виконавця, яка є предметом у справі №640/2894/21.

Крім того, вказує про те, що станом на день звернення з позовом до суду позивач не обізнаний зі змістом оскаржуваної постанови від 09.11.2018.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та вказані причини пропуску звернення до суду, вважає їх неповажними з огляду на наступне.

Так, з наданих матеріалів виконавчого провадження №55677772, які містяться в матеріалах справи вбачається, що приватним виконавцем Пишним А.В. постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.11.2018 було направлено супровідним листом від 09.11.2018 №2064 на адресу позивача - АДРЕСА_1 .

Разом з тим, докази отримання позивачем спірної постанови в матеріалах справи відсутні.

Посилання позивача у своїй заяві про поновлення строку на те, що останній звертався до відповідача про надання копії оскаржуваної постанови не підтверджено належними доказами.

Заява про відновлення та закінчення виконавчого провадження №55677772 на яку посилається позивач, не є заявою, в розумінні закону, про надання копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.11.2018.

Посилання позивача на судовий розгляд справи №640/5330/20, як на об`єктивні перешкоди для звернення з новим позовом, колегія суддів оцінює критично з огляду на те, що предметом позову у вказаній справі було вилучення відомостей про позивача з Єдиного реєстру боржників, а в даній справі предметом позову є постанова приватного виконавця.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішень судів у справі №640/5330/20, звертаючись із вимогою про зобов`язання Міністерства юстиції України вчинити дії, позивач був обізнаний про наявність спірної постанови від 09.11.2018, однак не заперечував її правомірність на момент розгляду справи №640/5330/20, як і не оскаржував дії приватного виконавця щодо винесення спірної постанови.

З огляду на обізнаність позивача про наявність вказаної постанови від 09.11.2018 на момент звернення до суду із позовом до Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити дії (справа №640/5330/20), з урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів отримання спірної постанови позивачем, колегія суддів дійшла висновку про те, що моментом коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність спірної постанови є момент звернення до суду із вищевказаним позовом, тобто у березні 2020 року (ухвалою ОАСК від 12.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами).

Враховуючи період звернення з позовною заявою у справі №640/5330/20, десятиденний строк на подання позову про скасування постанови приватного виконавця до суду закінчувався в межах березня 2020 року.

При цьому, з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.11.2018 позивач звернувся 05.02.2021, що підтверджується поштовим штампом на конверті, тобто з пропуском майже на один рік, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України, десятиденного строку для звернення до суду з вказаною позовною заявою.

Таким чином, доводи позивача щодо поважності підстав пропуску строку звернення до суду, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що позивач звертався до суду (справа № 640/5330/20), колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на те, що у вказаній справі предметом позову було зобов`язання Міністерства юстиції України виключити відомості з Єдиного реєстру боржників, що розміщені в режимі реального часу на публічному веб-сайті Міністерства юстиції України. З огляду на те, що підстави та предмет позову у вказаній справі були іншими, колегія суддів вважає вказані обставини не поважними причинами пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів зауважує, що неналежне використання наданих процесуальних прав не може визнаватись судом як поважна причина пропуску процесуального строку, а відтак зазначені позивачем причини пропуску строку на звернення до суду колегія суддів визнає неповажними.

Крім того, колегія суддів враховано, що Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Перес де Рада Каванілес проти Іспанії" зазначив, що право на доступ до суду, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на предмет спору у даній справі та зважаючи на дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом - 05.02.2021, тобто, з пропуском, визначеного п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України, десятиденного строку для звернення до адміністративного суду з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, а також враховуючи недоведеність існування підстав вважати причини пропуску строку поважними, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі вимог ст. 123 КАС України.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм процесуального права розглянувши спір по суті позовних вимог, що підлягали залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

Керуючись ст.ст.242, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:

Судді: