Справа № 640/31445/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 року м. Київ № 640/31445/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ГАЗ ГРУП"
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
пропро визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.09.2020
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ГАЗ ГРУП» з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві та просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.09.2020 № та стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору.

Мотивуючи позовні вимоги позивач посилаючись на пункт 109.1 статті 109 Податкового кодексу України та стверджує, що порушення податкового законодавства відбулося не з його вини, а внаслідок настання форс мажорних обставин. За таких обставин, на думку ТОВ «ЄВРО ГАЗ ГРУП», застосування до нього штрафної (фінансової) санкції за не обладнання резервуарів для зберігання пального рівнемірами-лічильниками пального є необґрунтованим.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній стверджує про правомірність прийнятного ним рішення та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

До Головного управління ДПС у м. Києві надійшов лист Головного управління ДПС у Донецькій області від 10.09.2020 №9061/7/05-99-32-01-12 (вх. Головне управління ДПС у м. Києві від 10.09.2020 № 21552/7), яким надано матеріали фактичних перевірок ТОВ «ЄВРО ГАЗ ГРУП» (код 43379142) та розрахунки фінансових санкцій для подальшого прийняття податкових повідомлень-рішень, за місцем обліку підприємства, відповідно до діючого законодавства.

Головним управлінням ДПС у Донецькій області складено акт від 31.08.2020 №0205/05/99/22/32/43379142, яким встановлено не обладнання витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі, чим порушено підпункт 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки від 31.08.2020 №205/05/99/22/32/43379142 Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.09.2020 №, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) штрафи (санкції) на суму 840 000,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно зі статтею 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

В Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних податків належить, зокрема, акцизний податок (статті 8 та 9 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Як вбачається з матеріалів справи, штрафні санкції до позивача застосовані за порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України та пункту 12 підрозділу 5 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 230.1 статті ПК України акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Поняття акцизного складу визначено у підпункті 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України, а саме: акцизний склад - це спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, а також приміщення, розташовані на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального (крім скрапленого газу природного, бензолу, метанолу), за винятком приміщень для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального розпорядником акцизного складу.

Згідно із підпунктом 14.1.224 пункту 14.1 статті ПК України розпорядник акцизного складу - це суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального (крім скрапленого газу природного, бензолу, метанолу), крім суб`єктів господарювання, які використовують приміщення, розташовані на митній території України, для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального.

Підпунктом 230.1.2 пункту 230.1 статті ПК України встановлено, що акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у споживчій тарі без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Таким чином, вимоги статті 230 ПК України стосуються суб`єктів господарювання, які є розпорядниками акцизних складів.

Що стосується обладнання акцизних складів, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками, то п.12 підрозділу 5 розділу XX Податкового кодексу України встановлено, що розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в строки, зокрема, акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 1 січня 2020 року.

Пунктом 18 підрозділу 5 розділу XX Податкового кодексу України було встановлено, що норми пункту 128-1 статті ПК України застосовуються до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів (крім розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до п.212.1 ст.212 цього Кодексу) з 1 січня 2020 року.

Проте Законом України №391-ІХ від 18.12.2019 були внесені зміни до вказаного пункту та слово «січня» замінено словом «квітня».

Таким чином, законодавець встановив, що відповідальність розпорядників акцизних складів за відсутність обладнання акцизних складів, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками може наступити лише з 01.04.2020, таким чином фактично надавши розпорядникам вказаних складів додатковий термін для обладнання акцизних складів, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Слід вказати, що позивач не заперечує обставин того, що є розпорядником акцизного складу. Між тим, в межах даної адміністративної справи фактично слід досліджувати наявність чи відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 109 ПК України, адже, на переконання ТОВ «ЄВРО ГАЗ ГРУП», порушення було допущено не з його вини, а внаслідок форс мажорних обставин.

Так, матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «ГАЗІС» та ТОВ «ЄВРО ГАЗ ГРУП» укладено договір поставки №2402-20ДП від 24.02.2020, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати покупцеві у власність обладнання в асортименті, номенклатурі, кількості та за цінами, викладеними у специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар (далі - договір).

У відповідності до пункту 4.2 договору термін поставки товару обумовлюється до кожної партії окремо та зазначено у специфікації до цього договору.

Згідно із специфікацією №1 до договору строк поставки обладнання становить 10-18 робочих днів з дати здійснення замовником оплати замовлення, вказаної у пункті 3.1 даної специфікації.

У специфікації №2 строк поставки становить 30-40 робочих днів з дати здійснення замовником першого авансового платежу.

В матеріалах справи наявний сертифікат №3000-20-0237 про форс мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 10.04.2020, який виданий ТОВ «ГАЗІС», період дії форс-мажорних обставин з 17.03.2020 та тривають станом на 24.04.2020.

ТОВ «ЄВРО ГАЗ ГРУП» стверджує, що саме внаслідок наявності форс мажорних обставин вимоги податкового законодавства ним виконано не було, а такі обставини не залежали від його волі.

Досліджуючи всі наявні документи в матеріалах справи, суд не може погодитися із наведеними вище доводами позивача мотивуючи це наступним.

Згідно із пунктом 109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Суд акцентує увагу на тому, що строки поставки товару за специфікацією №2 до договору поставки №2402-20ДП від 24.02.2020 становлять 30-40 робочих днів з дати здійснення замовником першого авансового платежу. Таким чином, навіть припускаючи, що ТОВ «ЄВРО ГАЗ ГРУП» внесло авансовий платіж за специфікацією №2 24.02.2020 із дати 24.02.2020 до 01.04.2020 кількість робочих днів становить 27.

Тобто, станом на час підписання специфікації №2 ТОВ «ЄВРО ГАЗ ГРУП» був обізнаний про строки поставки товару за такою специфікацією та повинен був розуміти про неможливість виконання вимог щодо встановлення відповідних засобів вимірювання до 01.04.2020, адже станом на 01.04.2020 перебіг строку поставки (30-40 робочих днів) не розпочався.

За таких обставин, стверджувати про наявність підстав для застосування у спірних правовідносинах положень пункту 109.1 статті 109 ПК України в цій частині не вбачається за можливе.

Що ж стосується специфікації №1 слід звернути увагу, що строки поставки засобів вимірювання становить 10-18 робочих днів з дати здійснення замовником оплати замовлення, вказаної у пункті 3.1 даної специфікації. Отже, умови специфікації №1 пов`язують перебіг строку здійснення поставки товару із датою здійснення замовником оплати замовлення.

Між тим, з 24.02.2020 (дата укладання договору поставки) до 17.03.2020 (період настання форс мажорних обставин) у ТОВ «ГАЗІС» минуло 16 робочих днів. У період з 24.02.2020 до 01.04.2020 кількість робочих днів становила - 27 робочих днів.

Аналізуючи наведене суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних документів щодо періоду оплати замовлення за специфікацією №1.

В той же час, на думку суду, укладання договору щодо поставки відповідних засобів вимірювання за 27 робочих днів до 01.04.2020 - дати із закінченням якої законодавець пов`язує застосування штрафних санкцій у випадку не встановлення таких засобів вимірювання є, виключно ризиком платника податку. Тобто, на думку суду, платник податків мав передбачити наслідки, у тому числі, щодо затримки поставки та необхідний строк для встановлення такого обладнання. Суд акцентує увагу, що договір про виконання робіт на встановлення вимірювальних засобів №07/05/20 укладено 05.06.2020, введено в експлуатацію основні засоби 20.08.2020, тобто майже через 4 місця із дати до якої такі засоби мали бути встановлені.

При цьому, на думку суду, наявність сертифікату про форс мажорні обставини, в даному випадку не можуть беззаперечно свідчить про відсутність складу податкового правопорушення із мотивів, які викладені судом вище.

Окрім того, варто відмітити, що зміни до податкового законодавства відбулися 18.12.2019, з урахуванням наведеного суд погоджується зі доводами контролюючого органу про наявність у позивача достатнього часу для виконання обов`язку підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України та пункту 12 підрозділу 5 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України.

За підсумком наведеного суд не вбачає підстав для застосування пункту 109.1 статті 109 ПК України.

Відповідно до пункту 128-1-1 статті 128-1 ПК України необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

Повторне протягом року вчинення на тому самому акцизному складі будь-якого з порушень, передбачених абзацом першим цього пункту, -

тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

В матеріалах справи відсутні жодні заперечення позивача в частині суми застосованих штрафних санкцій та вірності їх розрахунку.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про відповідність спірного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, що, в свою чергу, зумовлює відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Оскільки адміністративний позов не підлягає до задоволення, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 73, 77, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ГАЗ ГРУП» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, б. 143/2, поверх 5, офіс 15, ) до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева