Справа № 420/2462/21
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/2462/21

Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О.В. Дата і місце ухвалення: 12.04.2021р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у якому позивач просить суд:

- розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні);

- визнати протиправною бездіяльність Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (раніше ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2017 рр. у кількості по 14 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 30.07.2017;

- зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (раніше ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2017 роки у кількості по 14 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення військової служби - 30.07.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (за підпорядкуванням ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який на момент звернення до суд у зв`язку з реформуванням перейменовано в Южненський міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Одеської області, а Одеський обласний військовий комісаріат перейменовано в Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Позивач вказує, що його - підполковника запасу, звільнено у запас відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням вимог ч. 8 цієї ж статті за пунктом «і» та виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 з 30.07.2017 року згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 № 46 від 03.07.2017.

30.04.2015 року за місцем проходження служби позивач отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 та набув право додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, яку щороку не використовував.

Однак, як зазначає позивач, у період з 2016 року по день звільнення йому не надавалася додаткова відпустка із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій, та не виплачувалася грошова компенсація за дні невикористаної додаткової відпустки.

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2016-2017 роки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись зокрема на рішення Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/19, що набрало законної сили 21 серпня 2019 року.

На підтвердження своїх доводів та в обґрунтування своїх вимог, позивач надав до суду копії паспорта громадянина України, картки платника податків, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , витягу із наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 27 квітня 2017 року №112, витягу із наказу ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 № 46 від 03 липня 2017 року (по стройовій частині), довідку за підписом військового комісара Южненського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Одеської області від 09 лютого 2021 року №49 про те, що ОСОБА_2 у період з 17 грудня 2015 року по 30 червня 2017 року додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не надавалась; листа-відповіді Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 11 лютого 2021 року №1511 на звернення щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 30.07.2017 року.

Зобов`язано Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення військової служби - 30.07.2017 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти по справі нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції підчас вирішення спору не було враховано, що відповідно до вимог ч.17 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану, додаткові відпустки військовослужбовцям не надаються, відтак, право на отримання додаткової відпустки для учасника бойових дій військовослужбовці мають виключно у період, який не припадає на час дії особливого періоду.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 , що не заперечується сторонами.

30 квітня 2015 року ОСОБА_1 отримав безтермінове посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , видане Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 .

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 27 квітня 2017 року №112, підполковника ОСОБА_1 , військового комісара Южненського міського військового комісаріату Одеської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » звільнено з військової служби у запас, відповідно до пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням підпункту «і» пункту 1 частини восьмої цієї ж статті.

Згідно Витягу з Наказу ТВО військового комісара Южненського міського військового комісаріату Одеської області від 03 липня 2017 року №46 (по стройовій частині), підполковник ОСОБА_1 з 30 червня 2017 року виключений зі списків особового складу військового комісаріату та усіх видів забезпечення.

Відповідно до наказу від 03 липня 2017 року №46 (по стройовій частині), позивачу призначено виплатити:

за прослужений період по день виключення з списків особового складу місячне грошове забезпечення з урахуванням премії, грошову винагороду у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань;

відповідно до статті 38.1 наказу Міністра Оборони України від 11 червня 2008 року №260 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (26 років) в сумі 95 277 (дев`яносто п`ять тисяч двісті сімдесят сім) гривень.

09 лютого 2021 року позивачу за підписом військового комісара Южненського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Одеської області видано Довідку №49, про те, що йому за час проходження служби у Южненському міському військовому комісаріаті Одеської області у період з 17 грудня 2015 року по 30 червня 2017 року додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, не надавалась (а.с. 26).

На звернення до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, листом від 11 лютого 2021 року №1511 за підписом ТВО військового комісара, позивачу повідомлено, що згідно вимог частини 17 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану, додаткові відпустки військовослужбовцям не надаються.

Враховуючи дію особливого періоду з 2014 року та на теперішній час, відповідач зазначив позивачу про те, що згідно положень частини 17 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач право на додаткову відпустку як учасник бойових дій не мав, внаслідок чого компенсації за відпустку не здійснювались.

Отже, при звільненні з військової служби, грошова компенсація за невикористані під час особливого періоду дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій не виплачувалась.

Відповідач у вищевказаній відповіді повідомив позивачу про відсутність підстав для виплати компенсації за щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за період проходження служби.

Вважаючи своє право порушеним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР Про відпустки.

Відтак, оскільки відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, а позивач навів законні й обґрунтовані підстави для нарахування та виплати йому грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016-2017 роки, адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підлягає задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу "військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із п.12 ст.12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з п.8 ст.10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі, якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону № 504/96-ВР та п. 12 ч.1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ, чим спростовуються, доводи апелянта, що в разі коли позивач перебуваючи на службі в особливий період не міг скористатися зазначеною відпусткою, він, відповідно, не має і права на грошову компенсацію за її невикористання.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо відсутності у позивача права право на отримання додаткової відпустки для учасника бойових з посиланням на ч.17 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ та погоджується з висновком суду першої інстанції, що при звільненні з військової служби у запас позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2016-2017 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Крім того, підчас прийняття рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 судом першої інстанції було правильно враховано позицію Верховного Суду України викладену у рішенні від 16.06.2019 року по справі № 620/4218/18, яке набрало законної сили та є зразковим по дані справі.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 липня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук