Справа № 320/12693/20
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

07 липня 2021 року м. Київ Справа № 320/12693/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Харченко С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у Київській області
провизнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач), в якому позивач (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.01.2021) просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виявилась у ненарахуванні та невиплаті позивачу за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 підвищення до пенсії у розмірі, визначеному положеннями статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до положень статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 відкрито провадження в адміністративній справі № 320/12693/20 та вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Під час розгляду даної адміністративної справи судом з`ясовано, що позовну заяву подано позивачем з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Так, згідно з приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що звернення позивача до суду з даним позовом обумовлено протиправною, на її думку, бездіяльністю відповідача, що виявилась у ненарахуванні та невиплаті позивачу пенсійних виплат за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 у належному розмірі.

Водночас з наведеною вище позовною заявою ОСОБА_1 звернулась до суду лише 26.11.2020 (відбиток календарного штемпеля підприємства поштового зв`язку на конверті від 26.11.2020), тобто з порушенням строку, визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому у позовній заяві позивач стверджує, що строк звернення до суду з даним позовом нею не пропущено.

Так, позивач наголошує на наявності у неї справа на звернення до суду з даним позовом без обмеження будь-яким строком, що підтверджується, на її думку, висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 29.11.2019 № 608/957/16-а та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 в адміністративній справі № 815/1226/18.

Проте, не зважаючи на наведені вище твердження, позивачем в прохальній частині позовної заяви заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в обґрунтування якого вона посилається на свою необізнаність в особливостях пенсійного законодавства, похилий вік та хворобу.

Вирішуючи питання щодо визнання причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду поважними, суд враховує наступне.

Поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

При цьому слід враховувати, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини від 21.02.1986 справа «Стаббігс та інші проти Великобританії»).

Як вже зазначалось судом вище, в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивач посилається на необізнаність в особливостях пенсійного законодавства, похилий вік та хворобу.

Разом з тим судом встановлено, що жодних документальних свідоцтв на підтвердження обставин постійного лікування позивачем до позовної заяви не приєднано.

У свою чергу необізнаність в особливостях пенсійного законодавства та похилий вік не є об`єктивними обставинами, які заважали позивачу реалізувати своє право на звернення до суду з даним позовом.

Посилання позивача на правові позиції, викладені Верховним Судом у постанові від 29.11.2019 в адміністративній справі № 608/957/16-а та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 в адміністративній справі № 815/1226/18, також не приймаються судом до уваги, оскільки дані судові рішення прийняті за інших фактичних обставин справи.

Водночас суд звертає увагу позивача на те, що пенсійні платежі є періодичними та виплачуються щомісяця, а відтак позивач з січня-лютого 2014 року знала або повинна була дізнатись про невиплату їй територіальним органом Пенсійного фонду України пенсійних виплат у належному розмірі.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 31.03.2021 в адміністративній справі № 240/12017/19.

Так, у вказаному вище судовому рішенні Верховний Суд відступив від попередніх висновків з питань застосування строку звернення до суду у соціальних спорах та зазначив, що перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому суд касаційної інстанції наголосив, що отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

За наведених обставин Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, у спорах цієї категорії.

Відтак шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом слід відраховувати з моменту отримання позивачем пенсійних виплат за січень-лютий 2014 року, розрахунок яких, на думку позивача, зроблено територіальним органом Пенсійного фонду України невірно.

За таких обставин твердження позивача про наявність у неї права на звернення до суду з даним позовом без обмеження будь-яким строком суд вважає необґрунтованими.

У свою чергу жодних належних та достатніх пояснень та/або доказів на підтвердження обставин неможливості своєчасного звернення до суду з даним позовом позивачем суду не надано.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

У свою чергу в силу положень частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними.

Беручи до уваги ту обставину, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали їй звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 122, 123, 161, 171, 240, 243 та 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, залишити без розгляду.

2. Копію ухвали про залишення позовної заяви без розгляду невідкладно надіслати (видати) сторонам (їх представникам).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання (підписання).

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

.

Суддя Харченко С.В.