Справа № 640/32550/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві.), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08 вересня 2020 року №0-2655.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в м. Києві є незаконним та таким, що винесене з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню, оскільки при визначенні розміру податкового зобов`язання податковим органом не враховано, що нежитлове приміщення, яке належить позивачу, є частиною спортивно-оздоровчого комплексу.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права, посилається на невідповідності висновків суду обставинам справи та неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що відповідачем не вірно визначено ставку податку, яка підлягає застосуванню та не враховано функціональне призначення приміщення позивача. Позивач зазначає, що нежитлове приміщення, яке належить їй на праві власності, є частиною вбудованого в житловий будинок приміщення та має функціональне призначення «Спортивний комплекс», тому ставка податку складає 0,010 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Також зазначає, що відповідачем не наведено посилань на конкретний пункт (код будівлі та споруди) Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затверджене рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629 та код класифікації будівлі та споруди згідно Таблиці №1 відповідно до якої відповідачем застосовано саме ставку податку - 1,5 відсотка.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 28 червня 2021 року.

Відповідач подав до суду відзив, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, приміщення громадського призначення вбудованого в житловий будинок, група приміщень АДРЕСА_1 , загальною площею 2 600, 7 кв.м., проте, відомості про те, що за функціональним призначенням дане приміщення є залою спортивною, відсутні, у зв`язку з чим вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, група приміщень АДРЕСА_1 загальною площею 2 600,7 кв. м. згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Головним управлінням ДПС у м. Києві 08 серпня 2020 року винесено податкове повідомлення рішення № 0-2655, яким позивачу нараховано зобов`язання із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 162 790,82 грн.

Позивач, вважаючи вищезазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що прийнято з порушенням норм податкового законодавства, а тому підлягає скасуванню, звернулася до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Рішенням Київської міської ради №242/5629 від 23 червня 2011 року «Про встановлення місцевих податків в зборів» затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті Києві.

Відповідно до таблиці 1 зазначеного Положення на 2019 рік ставка податку щодо об`єктів нерухомого майна у вигляді нежитлового приміщення, для фізичних осіб становить 1,5 відсотки за 1 кв.м. бази оподаткування.

За змістом додатку №1 вказаного Положення, ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості для усіх місць розташування (зональності) у встановлюються відповідно до типів об`єктів: гаражі (ставка податку 0,01); музеї та бібліотеки (ставка податку 0,01); будівлі дошкільних начальних закладів (ставка податку 0,01); будівлі загальноосвітніх навчальних закладів (ставка податку 0,01); будівлі лікарень навчальних закладів (ставка податку 0,01); материнські та дитячі реабілітаційні центри, пологові будинки; центри функціональної реабілітації; зали (споруди) спортивні (ставка податку 0,01); пам`ятки історичні та такі, що охороняються державою, будівлі для культової та релігійної діяльності (крім будівель, споруд та приміщень, які належать парафіям Української православної церкви), будівлі (споруди) комунальні (ставка податку 0,01); інші (ставка податку 1).

Згідно пп. 266.7.2 п. 266.6 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01 січня 2015 року, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог статті 54, 266 Податкового кодексу України, Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснено обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та прийнято податкове повідомлення-рішення №0-2655 на загальну суму 162 790,82 грн. за 2019 рік.

Разом з тим, позивачем зазначається, що дії податкового органу є протиправними, оскільки відповідно до сертифіката ДАБІ від 13 серпня 2013 року про готовність об`єкту до експлуатації, приміщення громадського призначення, вбудовані до житлового будинку, що належить позивачу, за функціональним призначенням є складовим елементом спортивно-оздоровчого комплексу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості якого відповідно до пп.266.3.2 п.266.3 статті 266 Податкового кодексу України, є основним джерелом та підставою, що використовується для обрахунку податку з об`єктів житлової не нежитлової нерухомості.

З метою уніфікації об`єктів нерухомості Державним комітетом України та стандартизації метрології та сертифікації розроблено та затверджено Наказом від 17.08.2000 №507 Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою.

Визначення належності будівлі до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з Класифікатором.

Державний класифікатор 018-2000 використовується для визначення статусу нежитлового приміщення, від якого залежить ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації на об`єкт нерухомого майна.

Даної правової позиції дотримується Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в постанові від 31 січня 2018 року у справі №822/2624/16 (провадження К/9901/1438/17, номер в ЄДРСР: 71939089).

Наявними у матеріалах справи доказами, а саме: Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстром прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості від 04 листопада 2020 року №231007071 підтверджено, що позивачу на праві приватної власності належить нерухоме майно загальною площею 2600.7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлове приміщення, приміщення громадського призначення, вбудованого в житловий будинок група приміщень АДРЕСА_1, об`єкт житлової нерухомості.

Як зазначає позивач у позові, з часу набуття права власності на вказані приміщення вони не експлуатуються, в оренду не передавалися, будь-яка господарська діяльність відсутня, функціональне призначення не змінювалося та відповідає проектним рішенням.

Водночас, доводи позивача щодо функціонального призначення нежитлового приміщення не підтверджуються відомостями , зазначеними у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрах, у яких відсутні жодні посилання на функціональне їх призначення як спортивно-оздоровчого комплексу.

Окрім того, як вбачається з копії технічного паспорту нежитлового приміщення АДРЕСА_1, за функціональним призначенням останнє значиться як «громадські приміщення», а відтак, позивачем не доведено та не підкріплено належними та достатніми доказами аргументи щодо наявності підстав для застосування пониженого коефіцієнту до ставки податку на зазначене приміщення.

З огляду на викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Згідно зі статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Оскільки колегією суддів не скасовується та не змінюється рішення суду першої інстанції, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року у справі №640/32550/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О.Костюк

О.Є.Пилипенко