Справа № 460/2050/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/2050/17 пров. № А/857/11573/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Омеляновської Л.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Черник В.М.;

від третьої особи - Швець І.Я.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського споживчого товариства Яворівської райспоживспілки Львівської обл. на ухвалу Яворівського районного суду Львівської обл. від 07.05.2021р. про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Івано-Франківського споживчого товариства Яворівської райспоживспілки Львівської обл. до Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської обл., треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення щодо впорядкування встановлених пересувних споруд в центральній частині селища (суддя суду І інстанції: Карпин І.М.; час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 11 год. 02 хв. 07.05.2021р. м.Яворів Львівської обл.; дата складання повного тексту ухвали суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою від 07.05.2021р. задоволено клопотання представників третьої особи адвокатів Домашовця В.С. та Швеця І.Я. про закриття провадження; закрито в порядку п.1 ч.1 ст.238 КАС України провадження у справі № 460/2050/17 за позовом Івано-Франківського споживчого товариства Яворівської райспоживспілки Львівської обл. до Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської обл., треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення щодо впорядкування встановлених пересувних споруд в центральній частині селища (а.с.129-131).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач Івано-Франківське споживче товариство Яворівської райспоживспілки Львівської обл., який в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до неправильного закриття провадження у справі (а.с.132-138).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до п.п.3 та 4 ч.1 ст.18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів мають право: вимагати зупинення робіт, що виконуються з порушенням правил благоустрою території населених пунктів або призводять до її нецільового використання; вимагати негайного виконання робіт з благоустрою в разі, якщо невиконання таких робіт може завдати шкоду життю або здоров`ю громадян, їх майну та майну юридичної особи.

Отже, Закон України «Про благоустрій населених пунктів» наділяє виконавчі органи сільських, селищних та міських рад повноваженнями здійснювати управління та самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів.

Відповідно до наведених приписів спори щодо виконання суб`єктами владних повноважень функцій у сфері благоустрою є публічно-правовими й мають розглядатись із порядку адміністративного судочинства.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що розглядуваний спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин щодо порушень з боку органів місцевого самоврядування, а спрямований на захист приватноправового інтересу позивача на належне користування належним йому на праві власності майном.

Обґрунтовуючи свій висновок про неможливість розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції покликався на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 826/14433/16, від 17.04.2018р. у справі № 815/6956/15, від 29.05.2018р. у справі № 826/19487/14 та від 06.06.2018р. у справі №804/3509/17.

Звідси, розгляд даного спору має здійснюватися відповідним господарським судом в порядку господарського судочинства.

Між тим, вказані висновки суду першої інстанції слід вважати невірним, виходячи з наступного.

Із змісту п.2 ст.4 КАС України слідує, що публічно-правовий спір це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Із матеріалів справи слідує, що предметом оскарження в цій справі є рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради Яворівського району Львівської обл. № 10 від 26.01.2017р. «Про впорядкування встановлених пересувних споруд в центральній частині селища».

Оскаржуваним рішенням зобов`язано третіх осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перемістити пересувні споруди по реалізації хлібобулочних виробів з місця їх розташування на тротуар за 2 м від його краю (від бордюру) та за 2 м від сусіднього кіоску, при чому розташувати їх поряд глухою стіною до глухої стіни (а.с.3).

На виконання цього рішення треті особи розмістили належні їм тимчасові споруди для реалізації хлібобулочних виробів на тротуарі на площі Ринок в смт.Івано-Франкове біля входу до будівлі, яка є власністю позивача і використовується ним для здійснення торгівельної діяльності, на відстані близько 3 м від стіни будівлі.

Свої позовні вимоги Івано-Франківське споживче товариство Яворівської райспоживспілки Львівської обл. обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є протиправним (незаконним), оскільки воно прийняте з порушенням вимог ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.18 Закону України «Про автомобільні дороги» та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затв. наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-будівельного господарства України № 244 від 21.10.2011р. (в редакції, яка була чинною на дату прийняття оскаржуваного рішення).

Крім цього, на думку позивача, внаслідок розміщення тимчасових споруд для реалізації хлібобулочних виробів на відстані близько 3 м від стіни будівлі, яка є власністю позивача, були порушені:

протипожежні вимоги, встановлені Додатком 3.1 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень (в редакції, яка була чинною на дату звернення до суду), що несе потенційну загрозу знищення або пошкодження майна позивача;

вимоги щодо освітлення торгівельної зали, визначені п.6.1.7 ДБН В. 2.2.-23:2009 Будинки і споруди. Підприємства торгівлі (а.с.1-2).

Оскаржуване рішення фактично має статус дозвільного документа на встановлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 пересувних споруд по реалізації хлібобулочних виробів, підмінивши собою дозвільні документи, які відповідно до ч.4 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначені Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затв. наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-будівельного господарства України № 244 від 21.10.2011р.: паспорт прив`язки для розміщення тимчасових споруд та комплексну схему розміщення тимчасових споруд на території смт.Івано-Франкове.

Таким чином, підставою звернення до суду стало порушення відповідачем правових норм у сфері містобудування та благоустрою населених пунктів, тобто, порушення публічного порядку при здійсненні відповідачем самоврядних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до органів управління у сфері містобудівної діяльності належать, зокрема, органи місцевого самоврядування.

Згідно з пп.7 п.«а» ч.1 ст.30 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, що була чинною на час прийняття оскаржуваного рішення) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Із змісту ст.5 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (в редакції, що була чинною на час прийняття оскаржуваного рішення) слідує, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Повноваження сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів визначені приписами ст.10 цього Закону.

Згідно із ч.2 ст.10 цього Закону до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою; інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом, тощо.

Статтею 14 вказаного Закону встановлено, що об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

На об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо (п.5 ч.1 ст.16 зазначеного Закону).

Відповідно до п.«г» п.1 ч.1 ст.13 наведеного Закону вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки належать до об`єктів благоустрою населених пунктів (території загального користування).

Згідно із ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до п.5 розділу VIII Типових правил благоустрою території населеного пункту, затв. наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 310 від 27.11.2017p., розміщення тимчасових споруд (далі - ТС) торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності здійснюється відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за № 1330/20068, та Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року № 1417, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 року за № 252/26697.

Відповідно до п.п.3 та 4 ч.1 ст.18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів мають право:

вимагати зупинення робіт, що виконуються з порушенням правил благоустрою території населених пунктів або призводять до її нецільового використання;

вимагати негайного виконання робіт з благоустрою в разі, якщо невиконання гакнх робіт може завдати шкоду життю або здоров`ю громадян, їх майну та майну юридичної особи.

Отже, Закон України «Про благоустрій населених пунктів» наділяє виконавчі органи сільських, селищних та міських рад повноваженнями здійснювати управління та самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів.

Відповідно до наведених приписів спори щодо виконання суб`єктами владних повноважень функцій у сфері благоустрою є публічно-правовими й мають розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2019р. у справі №914/1092/18; аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12.03.2020р. у справі № 923/652/19.

Водночас, покликання суду першої інстанції на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 826/14433/16, від 17.04.2018р. у справі № 815/6956/15, від 29.05.2018р. у справі № 826/19487/14 та від 06.06.2018р. у справі № 804/3509/17, є помилковими, оскільки предметом спору в таких є:

у справі № 826/14433/16 - скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяження; спірні правовідносини пов`язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди;

у справі № 815/6956/15 - визнання неправомірним та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію за товариством права власності на квартиру. Спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань і реалізації прав іпотекодержателя та предмета іпотеки - квартири;

у справі № 826/19487/14 - визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань і реалізації прав іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартири;

у справі № 804/3509/17 - визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру; спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань за договором іпотеки і реалізації прав іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартири.

Отже, наведені спори у зазначених справах стосуються права приватної власності на нерухоме майно та випливають із договірних відносин.

Водночас, із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що таке рішення стосується здійснення відповідачем управлінських функцій у сфері містобудування та благоустрою населених пунктів.

У той же час, із оскаржуваного рішення не слідує наявність спору про належне позивачу майнове право, оспорюваним рішенням наявність такого права не заперечується і таке рішення не приймалось у зв`язку із здійсненням господарської діяльності позивачем.

При цьому позивачем не заявлено позовних вимог майнового характеру, а лише вимоги про визнання рішення протиправним.

У даному спорі позивач та відповідач не виступають як рівноправні суб`єкти, оскільки у спірних правовідносинах відповідач наділений владними управлінськими функціями у сфері благоустрою селища, зокрема, щодо розміщення тимчасових споруд.

Звідси, правові підстави для закриття провадження в адміністративній справі в порядку п.1 ч.1 ст.238 КАС України в суду першої інстанції були відсутніми.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що наведений спір може бути розглянутий в межах господарського судочинства, що передбачає вирішення приватно-правового спору, не ґрунтуються на вимогах закону.

З урахуванням вищевикладених висновків про належність розглядуваного спору до публічно-правових, колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги повинні розглядатися судом у порядку КАС України.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Питання судових витрат буде вирішуватися судом першої інстанції під час винесення судового рішення по суті заявлених позовних вимог згідно вимог ст.143 КАС України, відтак підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, що призвело до помилкового закриття провадження у справі, а відтак вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського споживчого товариства Яворівської райспоживспілки Львівської обл. задовольнити.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської обл. від 07.05.2021р. про закриття провадження в адміністративній справі № 460/2050/17 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 07.07.2021р.