Справа № 826/6736/17
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6736/17 Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укргазпромбуд» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укргазпромбуд» (далі - позивач, ТОВ «Укргазпромбуд») звернулось у суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, якими визначено грошове зобов`язання по податку на додану вартість та на прибуток.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що належним чином оформленими первинними документами підтверджено реальне виконання договірних відносин між позивачем та його контрагентом, а тому висновки про нереальність господарських операцій є необґрунтованими. До того ж, операції з надання в оренду транспортних засобів, місце здійснення яких розташоване за межами України, не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 10 березня 2017 року №.

Не погоджуючись із рішенням суду, Головне управління Державної податкової служби у місті Києві подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов відхилити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що операція з надання в оренду транспортних засобів відсутня в переліку, закріпленому у пунктах 186.2 та 186.3 статт 186 Податкового кодексу України, а тому є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Ухвалою апеляційного суду від 07 червня 2021 року замінено відповідача у справі Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві його правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що у період з 27 січня по 09 лютого 2017 року ГУ ДФС у м. Києві провело документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2016 року, за результатами якої 23 лютого 2017 року складено акт.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункта 14.1 статті 14, пункта 138.2 статті 138, підпункта 139.1.9 пункта 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року на загальну суму 37654,00 грн.;

- пункта 185.1 статті 185, пункта 186.4 статті 186, пункта 187.1 статті 187, пункта 188.1 статті 188, пункта 189.3 статті 189 Податкового кодексу України, в результаті чого завищення суми податка на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на загальну суму 385291,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом 10 березня 2017 року прийняті наступні рішення:

№ , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 208550,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 104283,00 грн.;

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток у розмірі 30443,00 грн., з яких за податковими зобов`язаннями - 24354,00 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 6089,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження таких рішень Державна фіскальна служба України рішенням від 26 квітня 2017 року скаргу позивача залишила без задоволення.

Не погоджуючись з правомірністю рішень, ТОВ «Укргазпромбуд» подало до суду даний позов.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що операції з надання транспортних засобів в оренду за межами території України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Здійснюючи перегляд рішення місцевого суду, колегія суддів керується положеннями частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто переглядає таке в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом «б» пункта 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до підпункта «г» пункта 186.3 статті 186 ПК України місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб`єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належать надання в оренду (лізинг) рухомого майна, крім транспортних засобів та банківських сейфів.

Пунктом 186.4 статті 186 ПК України передбачено, що місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника, крім операцій, зазначених у пунктах 186.2 і 186.3 цієї статті.

Отже, місцем постачання послуг з передачі в оренду (лізинг) транспортних засобів є місце реєстрації постачальника відповідно до пункта 186.4 статті 186 ПК України, оскільки такі операції до пунктів 186.2 та 186.3 цієї правової норми не включені.

Таким чином, за загальним правилом підпункта «б» пункта 185.1 статті 185 ПК України операції з надання в оренду (лізинг) транспортних засобів є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Проте, до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальна норма статті 196 ПК України, яка виключає такі операції з об`єкта оподаткування податком на додану вартість.

Так, згідно підпункта 196.1.2 пункта 196.1 цієї правової норми не є об`єктом оподаткування операції з передачі майна у схов (відповідальне зберігання), у концесію, а також у лізинг (оренду), крім передачі у фінансовий лізинг.

Відповідно до підпункта 14.1.97 пункта 14.1 статті 14 ПК України лізингова (орендна) операція - господарська операція (крім операцій з фрахтування (чартеру) морських суден та інших транспортних засобів) фізичної чи юридичної особи (орендодавця), що передбачає надання основних засобів у користування іншим фізичним чи юридичним особам (орендарям) за плату та на визначений строк.

Лізингові операції поділяються на: а) оперативний лізинг (оренда) - господарська операція фізичної або юридичної особи, що передбачає передачу орендарю основного фонду, придбаного або виготовленого орендодавцем, на умовах інших, ніж ті, що передбачаються фінансовим лізингом (орендою); б) фінансовий лізинг (оренда) - господарська операція, що здійснюється фізичною або юридичною особою і передбачає передачу орендарю майна, яке є основним засобом згідно з цим Кодексом і придбане або виготовлене орендодавцем, а також усіх ризиків та винагород, пов`язаних з правом користування та володіння об`єктом лізингу.

Отже, операція (послуга) з передачі транспортних засобів в оренду (оперативний лізинг) безумовно не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість. При цьому, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що спірні операції є фінансовим лізингом (який є об`єктом оподаткування ПДВ), оскільки будь-яких доводів з цього приводу контролюючим органом не наведено, а оскаржуване рішення з цих підстав відповідачем не приймалося.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає висновки акта перевірки про те, що операція по передачі в оренду транспортних засобів є об`єктом оподаткування податком на додану вартість та відповідно про порушення позивачем вимог пункта 185.1 статті 185, пункта 186.4 статті 186, пункта 187.1 статті 187, пункта 188.1 статті 188, пункта 189.3 статті 189 ПК України при декларуванні результатів такої операції та суми бюджетного відшкодування податка на додану вартість, помилковими, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову у відповідній частині.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 33, 34, 242-244, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 07 липня 2021 року.)