Справа № 260/1469/21
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2021 рокум. Ужгород№ 260/1469/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Дору Ю.Ю., за участі:

секретаря судового засідання - Завидняк А.В.,

позивача - не з`явився.;

представника відповідача- не з`явився.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління державної податкової служби у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52,Ужгород,Закарпатська область,88000, код ЄДРПОУ ВП 44106694) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області згідно якого просив суд: 1.Визнати бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень Головне управління Державної Податкової служби України в Закарпатській області щодо порушення ним вимог ст. 15,20 Закону України "Про звернення громадян" не законною, та зобов`язати у 10 денний термін надати належну відповідь на мої звернення від 01 лютого та 22 березня 2021 року. 2.Зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень Головне управління Державної Податкової служби України в Закарпатській області вчинити певні дії - списати з ОСОБА_1 заборгованість по єдиному соціальному внеску за 2017-2020 року у сумі 20716 грн. 54 коп.3.Усі судові розходи покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що 27 січня 2021 року, при подачі річного звіту за 2020 рік дізнався про наявність заборгованості за 2019-20 рокі по сплаті єдиного соціального внеску у розмірі 27245 грн. 46 коп. та ПДФО у розмірі 3468 грн. 99 коп. 22 березня 2021 року вдруге звернувся до відповідача, зазначивши не відповідність відповіді суті мого звернення, щодо повного списання заборгованості. Вказує, шо відповідач порушив строки на надання відповідей, замість вчинення конкретних дії по списанню заборгованості по ЄСВ, як позивач вимагав, - вдався до тяганини та нічим не виправданої відмови, наполягаючи у листі номер 5127-16-24-01-05 від 05 квітня 2021 року на «сплати єдиного внеску за період 2017- 2020 років у сумі 20716 грн. 54 коп.» Стаття 15 Закону України «Про звернення громадян» вимагає від органу державної влади відповідь на звернення інвалідів війни надавати за підписом керівника, а не заступника начальника Головного управління, ба більше відповідь має містити перелік пропозицій заявника та мотиви відмови чому ці пропозиції не підлягають до реалізації з посилання на закон. Зазначає, що стаття 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачає, що відповідь на звернення інвалідів війни надавати за підписом керівника, або особи, що його заміщувала, однак листи підписані особами, які не мали на це право.

Ухвалою суду від 29.04.2021 року судом відкрито провадження у справі за правилам спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.

Ухвалою суду від 28.05.2021 року судом ухвалено про перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

19 травня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, де вказав, що Відповідно до даних Єдиного реєстру адвокатів України ОСОБА_1 є адвокатом з 01.01.1999 року та займається індивідуальною адвокатською діяльністю по теперішній час, тобто с платником єдиного внеску. У зв`язку із змінами в Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Позивач зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність незалежно від отриманих доходів. Борг по єдиному внеску обліковується за Позивачем як за особою, який провадить незалежну професійну діяльність. Так, контролюючим органом сформовано та надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- 89321-52 від 13.02.2020 у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати єдиного внеску станом на 31.01.2020 на адресу - 89600, Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Артема,8 та відповідно до рекомендованого листа вважається врученою Позивачу. Позивач по справі не оскаржував вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-89321-52 від 13.02.2020 року.

Надалі, на виконання протокольної ухвали суду, Головним управлінням державної податкової служби у Закарпатській області надано суду копії Вимог ГУ ДПС у Закарпатській області про сплату боргу (недоїмки) по ЄСВ , які були надіслані на адресу ОСОБА_1 у 2020-2021 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю.

Разом з тим, як інвалід війни (посвідчення серія НОМЕР_2 ) та потерпілій від аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії (посвідчення серія НОМЕР_3 ) має державні пільги встановлені Законами України «Про статус та соціальні гарантії особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг пенсійного віку (пенсійне посвідчення « НОМЕР_4 »).

27 січня 2021 року, при подачі річного звіту за 2020 рік дізнався про наявність заборгованості за 2019-20 рокі по сплаті єдиного соціального внеску (надалі ЄСВ) у розмірі 27245 грн. 46 коп. та ПДФО у розмірі 3468 грн. 99 коп. 01 лютого 2021 року, будучі не згідним з наявністю заборгованості, подав заяву з вимогою звільнити його від сплати ЄСВ у розмірі 27245 грн. 46 коп. (двадцять сім тисяч двісті сорок п`ять) та ПДФО у розмірі 3468 грн. 99 коп.( три тисячі чотириста шістдесят вісім) за увесь період з моменту їх нарахування і на майбутнє.

19 березня 2021 року отримав від відповідача лист № 494/Г/07-16-24-01-05 від 02.03.2021 року, де відповідач зменшив борг Позивача з 30714 грн. 45 коп. до 20716 грн. 54 коп.

22 березня 2021 року вдруге звернувся до відповідача, зазначивши не відповідність відповіді суті мого звернення, щодо повного списання заборгованості.

Відповідач, на думку позивача не діяв у законний спосіб, передбачений статтею 19 Конституції України, порушив строки на надання відповідей. Як наслідок звернувся до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулює Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон 2464).

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону 2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 ч.1 ст. 4 Закону 2464 встановлено, що до платників єдиного внеску відносить фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування. За приписами ч. 4 ст. 4 Закону 2464 особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом 24 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон 1058), пенсіонером визнається особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Розглядаючи у системному взаємозв`язку вказані норми Закону 1058 та положення ч. 4 ст. 4 Закону 2464, досягнення пенсійного віку (визначеного ст. 26 Закону 1058) є загальним страховим ризиком, який вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.

У зв`язку з цим застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що логічно виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати. Однак визначення статусу "пенсіонера за віком" передбачає необхідність отримання особою саме страхової виплати у формі пенсії. Водночас, із проаналізованих положень законодавства не можна зробити висновок про пряму нормативну вказівку щодо обов`язкового виду страхової виплати, яку повинна отримувати особа, що досягла пенсійного віку, для застосування норми про звільнення від сплати єдиного внеску.

Таким чином, ч. 4 ст. 4 Закону 2464 передбачає сплату єдиного внеску особою, яка отримує виплати за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування при досягненні віку, визначеного ст. 26 Закону 1058, виключно на добровільних засадах.

Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" перше речення частини ч. 4 ст. 4 Закону 2464 було викладено у новій редакції: "Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу". Отже, ч. 4 ст. 4 Закону 2464 встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком, будь-то на пільгових умовах, чи набула вона певного віку відповідно до ст. 26 Закону 1058. Цією нормою не визначено обмежень щодо виду пенсії, яку повинна отримувати особа, яка звільняється від сплати єдиного внеску.

Конституційний Суд України у рішенні від 04.06.2019 у справа № 1 -13/2018 (1844/16, 3011/16) зазначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).

Системний аналіз норм чинного законодавства України дає підстави вважати, що фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається.

На думку суду, такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їхньої добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування шляхом укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії пенсійного посвідчення НОМЕР_4 , встановлено обставину що позивач є пенсіонером по віку з 2017 року.

Суд встановив, що позивач, як пенсіонер за віком, звільнений від сплати єдиного внеску, починаючи з 2017 року, на підставі ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI.

Відтак, заборгованість із сплати єдиного соціального внеску, що утворилася станом на час розгляду справи, суд розцінює як нараховану протиправно, оскільки позивач у цей період був звільнений від сплати за себе єдиного внеску на підставі ч. 4 ст. 4 Закону 2464, враховуючи те, що позивач досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", отримує пенсію та із заявою про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування до відповідача не звертався.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позовна вимога про списання з ОСОБА_1 заборгованість по єдиному соціальному внеску за 2017-2020 року у сумі 20716 грн. 54 коп. є неналежним способом захисту, який не захищає порушене право, а належним захистом є визнання та скасування вимоги про сплату єдиного внеску. Тому, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, тому за вказаних обставин суд вважає необхідним вийти за межі заявлених позовних вимог та визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Закарпатській області від 26 березня 2021 року № Ф-89321-52.

Щодо позовної вимоги про визнання бездіяльності відповідача - суб`єкта владних повноважень Головне управління Державної Податкової служби України в Закарпатській області щодо порушення ним вимог ст. 15,20 Закону України "Про звернення громадян" не законною, та зобов`язати у 10 денний термін надати належну відповідь на мої звернення від 01 лютого та 22 березня 2021 року, та посилання на те, що «стаття 15 Закону України «Про звернення громадян» вимагає від органу державної влади відповідь на звернення інвалідів війни надавати за підписом керівника, а не заступника начальника Головного управління, ба більше відповідь має містити перелік пропозицій заявника та мотиви відмови чому ці пропозиції не підлягають до реалізації з посилання на закон», суд вказує наступне.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Як встановлено у судом, відповіді на звернення ОСОБА_1 були підписані заступником начальника Головного управління державної податкової служби у Закарпатській області - І. Орос. Відтак, як і встановлено вищевказаною нормою, відповідь може бути підписано особою, яка заміщує керівника. Відтак, підстави у задоволення такої відсутні.

Разом з тим, задовольняючи позов у частині скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 26 березня 2021 року № Ф-89321-52, суд тим самим здійснює належний захист права позивача та вичерпує тим самим вимогу про зобов`язання «у 10 денний термін надати належну відповідь на мої звернення від 01 лютого та 22 березня 2021 року».

У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", а доказів понесення ним будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління державної податкової служби у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52,Ужгород,Закарпатська область,88000, код ЄДРПОУ ВП 44106694) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26 березня 2021 року № Ф-89321-52.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст рішення складено та підписано 05.07.2021 року.

СуддяЮ.Ю.Дору