Справа № 160/15558/20
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2021 року м. Дніпросправа № 160/15558/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпро апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року (головуючий суддя Рищенко А.Ю.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області

третя особа Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля»

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (далі Відповідач), третя особа - Приватне акціонерне товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі Третя особа), в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області щодо відмови у здійсненні фінансування Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» в розмірі 27 039,60 грн. для надання ОСОБА_1 матеріального забезпечення - допомоги по тимчасовій непрацездатності за 18 календарних днів тимчасової непрацездатності за листом непрацездатності серії АДЮ № 604330 за період з 23.04.2020 року по 15.05.2020 року;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області здійснити фінансування Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» у розмірі 27 039,60 грн. для надання ОСОБА_1 матеріального забезпечення - допомоги по тимчасовій непрацездатності за 18 календарних днів тимчасової непрацездатності за листком непрацездатності серії АДЮ №604330 за період з 23.04.2020 року по 15.05.2020 року.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що він працює помічником начальника дільниці з видобутку вугілля № 1 з повним робочим днем у шахті у Виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». З 20.04.2020 року по 15.05.2020 року оголошено простій підприємства з оплатою праці працівників, що знаходяться в простої, в розмірі не нижче тарифної ставки (окладу). В період часу з 23.04.2020 року 15.05.2020 року Позивач перебував на лікарняному у зв`язку з загальним захворюванням. Відповідачем заява-розрахунок щодо виплати Позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності на підставі листа непрацездатності серії АДЮ № 604330 за період з 23.04.2020 року по 15.05.2020 року, прийнята не була, кошти роботодавцю не перераховані, оскільки, на думку Відповідача, допомога по тимчасовій непрацездатності за календарні дні тимчасової непрацездатності, які збігаються з календарними днями перебування працівника в простої, за рахунок фонду не надається, так як це буде суперечити нормам ч. 1 ст. 22 Закону України № 1105. Таку відмову Позивач вважає протиправною, оскільки період простою підприємства не належить до переліку підстав для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, встановлених ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», під час простою підприємства не з вини працівника допомога по тимчасовій непрацездатності має надаватися працівнику на загальних підставах, про що також зазначено у роз`ясненнях Міністерства соціальної політики України, викладених у листі від 08.07.2010 року № 201/18/99-10. Отже, Відповідач, як страховик безпідставно відмовив третій особі, як страхувальнику у фінансуванні для надання Позивачу матеріального забезпечення - допомоги по тимчасовій непрацездатності за 18 календарних днів в розмірі 27 039,60 грн. за період з 23.04.2020 року по 15.05.2020 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено (а.с.53-55).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що Відповідачем не може бути відмовлено у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованим особам у випадах, інших, ніж передбачені ст. 23 Закону № 1105, зокрема, з посиланням на обставини простою підприємства на якому працює така особа.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Відповідач, із посиланням на неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що згідно за роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України для працівників підприємства, яким на час простою визначено спеціальний графік виходу на роботу або не передбачено необхідність виходу на роботу на певний період, допомога по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду надається на загальних підставах за календарній дні його тимчасової непрацездатності. За висновками норм КЗпП не передбачено втрату права працівника, який відповідно до наказу роботодавця знаходиться в простої, на отримання від роботодавця гарантованої виплати, передбаченої статтею 113 КЗпП, якою врегульований порядок оплати часу простою, а також при освоєнні нового виробництва (продукції), але ж ніяким чином не умови надання допомоги по тимчасовій непрацездатності в період простою.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює помічником начальника дільниці з видобутку вугілля №1 з повним робочим днем у шахті у Виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Наказом ВСП «Шахтоуправління Тернівське» від 15.04.2020 року № 2244 оголошено простій з 20.04.2020 року до 15.05.2020 року для працівників департаментів, відділів, дільниць, цехів ВСП «Шахтоуправління Тернівське»; працівникам, які перебувають у простої, дозволено не знаходитись в період простою за місцем роботи протягом всього робочого дня (зміни); встановлено, що оплату працівникам, які перебувають у простої, нараховувати у відповідності з положенням Колективного договору та Галузевої угоди, у розмірі не нижче тарифної ставки (окладу).

В період часу з 23.04.2020 року до 15.05.2020 року (включно) ОСОБА_1 перебував на лікарняному у зв`язку з загальним захворюванням, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АДЮ № 604330.

Наведений листок непрацездатності був наданий в комісію із соціального страхування ВСП «Шахтоуправління Тернівське».

27.05.2020 року комісією було прийняте рішення призначити Позивачу матеріальне забезпечення по вказаному листку непрацездатності, яке оформлене протоколом засідання комісії. Згідно наведеного протоколу кількість днів, що підлягає оплаті складає 23 дні, в тому числі за рахунок коштів Фонду - 18 днів.

Як вбачається з заяви-розрахунку ВСП «Шахтоуправління Тернівське» від 17.06.2020 року сума нарахованої Позивачу допомоги на підставі листка непрацездатності серії АДЮ № 604330 склала:

- за період з 23.04.2020 року по 15.05.2020 року за рахунок ВСП «Шахтоуправління Тернівське» 23 календарних дні в розмірі 34 550,60 грн., враховуючи 27 039,60 грн. за рахунок коштів Фонду.

Як вбачається з квитанції № 3 від 24.06.2020 року, наданої ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на заяву-розрахунок 001857 від 19.06.2020 року, Відповідач не прийняв заяву-розрахунку з позначкою: «Допомога по тимчасовій непрацездатності за календарні дні тимчасової непрацездатності, які збігаються з календарними днями перебування працівника в простої, за рахунок фонду не надається, оскільки це буде суперечити нормам ч. 1 ст. 22 Закону України № 1105».

Вважаючи протиправними дії Відповідача щодо відмови у здійсненні фінансування Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» в розмірі 27 039,60 грн. для надання ОСОБА_1 матеріального забезпечення - допомоги по тимчасовій непрацездатності за 18 календарних днів його тимчасової непрацездатності за листком непрацездатності серії АДЮ № 604330 за період з 23.04.2020 року до 15.05.2020 року, Позивач звернувся до суду із позовом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23.09.1999 року № 1105 (далі - Закон №1105).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону №1105 за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною).

Пунктом 1 частини 1 статті 22 Закону №1105 передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, зокрема, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Отже, допомога по тимчасовій непрацездатності, за своєю правовою природою, є формою матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у разі настання страхового випадку.

У свою чергу, відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Таким чином, оскільки заробітна плата є винагорода працівнику за виконану ним роботу, то необхідним є встановлення того, чи виплачується заробітна плата працівнику у період простою підприємства.

Визначення поняття «простій» наведено у статті 34 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст..34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Згідно із ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Відповідно до ст..12 Закону України «Про оплату праці» оплата за час простою відноситься до інших норм і гарантій в оплаті праці, відмінних від заробітної плати.

Отже, така державна гарантія, як оплата за час простою, не є заробітною плату працівника у розумінні Закону України «Про оплату праці» та КЗпП України.

Таким чином, оскільки у період простою підприємства заробітна плата працівникам не виплачується, то не може мати місце і факт її втрати у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, що є обов`язковою умовою для нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 22 Закону №1105.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що допомога по тимчасовій непрацездатності не виплачується працівнику у разі простою підприємства, окрім випадків коли працівникам на час простою визначено спеціальний графік роботи або передбачено необхідність їх виходу на роботу на певний період, тобто у випадках коли працівники фактично виконують роботу та отримують за це винагороду заробітну плату.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що як допомога по тимчасовій втраті працездатності так і оплата за час простою є державними гарантіями, а отже працівник підприємства, що знаходиться в простої, у разі настання страхового випадку (хвороба), не позбавлений державних гарантій у вигляді оплати за час простою.

З приводу висновків суду про те, що вичерпний перелік підстав при яких допомога по тимчасовій непрацездатності не надається, визначений ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» і до таких підстав, період простою підприємства, не належить, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що, на думку колегії суддів, положення вказаної норми права слід застосовувати у взаємозв`язку з положеннями пункту 1 частини 1 статті 22 Закону №1105, яким визначено правову природу допомоги по тимчасовій непрацездатності, суть якої становить компенсацію втрати заробітної плати (доходу) у разі настання страхового випадку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення з прийняттям нової постанови про відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року у справі №160/15558/20 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова