Справа № 320/5492/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 року м. Київ № 320/5492/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фурсівської сільської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) з позовом до Фурсівської сільської ради (09150, Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Фурси, вул. Ярослава Мудрого, 48, код ЄДРПОУ ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відміну пунктів 8-39 рішення 45 сесії шостого скликання від 24.03.2015 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність», прийняте 23.04.2015 46 сесією Фурсівської сільської ради шостого скликання;

- визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати Фурсівську сільську раду на черговій сесії розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, яку вона використовує як город.

У якості підстави позову позивач зазначила, що відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства, безпідставно відмінено спірним рішенням пункти 8-39 рішення 45 сесії шостого скликання від 24.03.2015, яким позивачеві було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність.

Зважаючи, що за матеріалами справи саме позивачем ОСОБА_1 оспорюється рішення, прийняте 23.04.2015 46 сесією Фурсівської сільської ради шостого скликання, суд вважає, що у позовній вимозі «визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати Фурсівську сільську раду на черговій сесії розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, яку вона використовує як город», прізвище « ОСОБА_2 » зазначено помилково.

Суд ухвалою від 15.10.2019 відкрив провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та запропоновував відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

05.11.2019 до суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву. У відзиві на позов представник відповідача вказав, що органи місцевого самоврядування у відповідності до статті 25, частини 14 статті 46, частин 1, 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Так, за твердженням відповідача, рішення від 24.03.2015 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» було передчасним.

У зв`язку з тим, що навколо використання жителями селекційної стації « Олександрія » земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства склалася конфліктна ситуація, деякі заявники подали до сільської ради неправдиву інформацію та на оформлення даних земельних ділянок у власність продовжують подавати заяви вже жителі міста Біла Церква, які не використовують в даному місці ділянки для городництва, а загальна площа земельних ділянок значно менша ніж вказана в усіх поданих заявах разом. Тому, було прийнято рішення від 23.04.2015 про відміну пунктів 8-39 рішення 45 сесії шостого скликання від 24.03.2015, яким позивачеві надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність.

Таким чином, відповідач своє рішення вважає обґрунтованим та прийнятим у відповідності до повноважень та чинного законодавства.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням сорок п`ятої сесії шостого скликання Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області №45-1003 від 24.03.2015 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» за наслідками розгляду заяв громадян, керуючись статтями 12, 116, 118, 121, 122, 123, 125, 126 та розділом X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, статтями 19, 22, пунктом «д» статті 25, статтею 50 Закону України «Про землеустрій», пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільська рада вирішила надати гр. ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 в межах населених пунктів Фурсівської сільської ради, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: селекційна станція «Олександрія» в межах населених пунктів Фурсівської сільської ради.

Рішенням сорок шостої сесії шостого скликання Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області №46-1028 від 23.04.2015 «Про відміну пунктів 8-39 рішення сесії (друге засідання) шостого скликання від 24.03.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» у зв`язку з конфліктною ситуацією та поданням заявниками неправдивих даних щодо земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в районі селекційної станції «Олександрія» в межах Фурсівської сільської ради», сільська рада вирішила:

« 1. Відмінити пункти 8-39 рішення 45 сесії (друге засідання) шостого скликання від 24.03.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність».

2. Для повторного детального розгляду всіх поданих заяв з метою недопущення надання неправдивої інформації заявниками, до роботи створеної тимчасової комісії сільської ради залучити керівництво селекційної станції «Олександрія» та пенсіонерів із числа працівників селекційної станції «Олександрія».

3. Жителям селекційної станції «Олександрія» звернутися до землевпорядної організації, яка має відповідну ліцензію на виконання землевпорядних робіт та замовити проект схеми розподілу земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

4. Контроль за виконанням рішення покласти на постійну депутатську комісію з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, екології, комунальної служби та законності.».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Предметом спору у даній справі є правомірність ухвалення сорок шостою сесією шостого скликання Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області рішення №46-1028 від 23.04.2015 «Про відміну пунктів 8-39 рішення сесії (друге засідання) шостого скликання від 24.03.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність», а також встановлення обставин щодо допущеної/недопущеної бездіяльності Фурсівською сільською радою щодо розгляду заяви позивача про надання позивачу дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, яку вона використовує як город.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз наведених положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Водночас, у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення й у статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Разом з тим, як звернув увагу Верховний Суд у постанові від 24.07.2019 у справі №2а-/0182/102/2016, що відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема:

а) відсутність факту виконання рішення, що скасовується;

б) відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Слід зазначити, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.06.2013 у справі №21-64а13 та від 25.05.2016 у справі №21-5459а15.

Пунктом 19 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Ненормативні акти мають своїм предметом вплив на чітко визначеного суб`єкта права, якому надаються певні права або на якого покладається певні обов`язки. І об`єктом правового регулювання тут виступає потреба закріплення певної суб`єктивної волі щодо конкретної особи, що зумовлює виникнення певних змін у правовому статусі цієї особи. Тож адресат юридичних приписів ненормативного акта завжди чітко визначений, і залежно від обставин, ініціатором його видання може бути як адресат, так і видавник відповідного акта.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 , як колишній працівник Державного підприємства «Експериментальна база «Олександрія», відкрито користуючись більше 15 років земельною ділянкою для огородництва, 26.01.2015 звернулась до Фурсівської сільської ради із заявою про передачу їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,10 га та надати дозвіл на розроблення проектної документації для відведення земельної ділянки на території Фурсівської сільської ради.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Рішенням сорок п`ятої сесії шостого скликання Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області №45-1003 від 24.03.2015 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» за наслідками розгляду заяв громадян, сільська рада вирішила надати гр. ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 в межах населених пунктів Фурсівської сільської ради, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: селекційна станція «Олександрія» в межах населених пунктів Фурсівської сільської ради.

Тобто, Фурсівська сільська рада по відношенню до позивача прийняла ненормативний акт разового використання, а позивач, в свою чергу, на майбутнє очікував отримати земельну ділянку у приватну власність після узгодження всіх визначених законодавством процедур.

Однак, рішенням сорок шостої сесії шостого скликання Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області №46-1028 від 23.04.2015 «Про відміну пунктів 8-39 рішення сесії (друге засідання) шостого скликання від 24.03.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» рада відмінила пункти 8-39 рішення 45 сесії (друге засідання) шостого скликання від 24.03.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність».

Слід наголосити, що в контексті наведених вище рішень Конституційного Суду України та Верховного Суду, органи місцевого самоврядування вправі скасовувати (відміняти (різне трактування однієї і тієї дії)) свої власні раніше прийняті рішення, вносити у них зміни, але при наявності сукупності умов, зокрема: а) відсутність факту виконання рішення, що скасовується; б) відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

В межах розгляду даної адміністративної справи позивачем не надано доказів, що за наслідками ухвалення рішення сорок п`ятої сесії шостого скликання Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області №45-1003 від 24.03.2015 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» були наявними зазначені вище умови станом на 23.04.2015, тобто станом на час винесення Фурсівською сульською радою оскаржуваного рішення.

При цьому, суд зауважує, що вчиненим у подальшому діям/рішенням/ як позивача, так і відповідача суд оцінку не надає, оскільки вказане знаходиться поза межами спору у даній справі. Суд надає оцінку лише тим обставинам та доказам, які мали місце на час ухвалення оскаржуваного рішення.

Відтак, оскільки учасниками справи не надано доказів, які б підтверджували дії позивача, спрямовані на реалізацію рішення №45-1003 від 24.03.2015 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» станом на 23.04.2015, - Фурсівська сільська рада не була позбавлена права на прийняття рішення з приводу скасування свого, раніше прийнятого рішення №45-1003 від 24.03.2015.

Утім, надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд вбачає за доцільне звернути увагу на наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В якості підстави прийняття рішення №46-1028 від 23.04.2015 «Про відміну пунктів 8-39 рішення сесії (друге засідання) шостого скликання від 24.03.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» відповідачем в цьому ж рішенні робиться посилання на наявність конфліктної ситуації та подання заявниками неправдивих даних щодо земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в районі селекційної станції « Олександрія » в межах Фурсівської сільської ради».

Слід наголосити, що як рішення від 24.03.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність», так і рішення №46-1028 від 23.04.2015 «Про відміну пунктів 8-39 рішення сесії (друге засідання) шостого скликання від 24.03.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність», у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України є ненормативними актами разового використання, актами індивідуальної дії.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Тобто, надаючи рішенням від 24.03.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, передбачається, що сільська рада діяла у відповідності з частиною 2 статті 19 Конституції України, на підставі чинного земельного законодавства, за наслідками вивчення всіх необхідних та поданих позивачем матеріалів.

Попри це, приймаючи знову ж таки, рішення індивідуальної дії - №46-1028 від 23.04.2015 «Про відміну пунктів 8-39 рішення сесії (друге засідання) шостого скликання від 24.03.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність», сільська рада абстрактно вказує на наявність конфліктної ситуації та подання заявниками неправдивих даних щодо земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в районі селекційної станції «Олександрія» в межах Фурсівської сільської ради».

При цьому, оскаржуване рішення не містить жодних посилань на неправомірний вчинок (подання неправдивих даних щодо земельної ділянки) саме позивачем ОСОБА_1 та не міститься інших посилань, а тим більше доказів, які б свідчили про наявність обставин для відміни раніше прийнятого позитивного для позивача рішення.

Таким чином, оскаржуване рішення не відповідає критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже є протиправним.

Водночас, згідно статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Тобто, особа може звернутись до суду за захистом саме своїх порушених прав та інтересів.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Фурсівської сільської ради №46-1028 від 23.04.2015 «Про відміну пунктів 8-39 рішення сесії (друге засідання) шостого скликання від 24.03.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» в цілому. В той же час, оскаржуване рішення стосується і інших осіб, крім позивача, та інших подій, зокрема щодо роботи створеної тимчасової комісії сільської ради, які не мають відношення до позивача, не порушують його прав та інтересів, а тому не підлягають захисту судом.

За приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення сорок шостої сесії шостого скликання Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області №46-1028 від 23.04.2015 «Про відміну пунктів 8-39 рішення сесії (друге засідання) шостого скликання від 24.03.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» в частині відміни пункту рішення сесії (друге засідання) шостого скликання від 24.03.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність», яким був наданий дозвіл ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 в межах населених пунктів Фурсівської сільської ради, на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: селекційна станція «Олександрія» в межах населених пунктів Фурсівської сільської ради.

При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача, що скасування означеного вище рішення не відновить прав позивача, оскільки станом на 2019-2021 роки виникли інші правовідносини щодо спірної земельної ділянки.

Так, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття.

Такого висновку зокрема дійшов Верховний Суд у постанові від 02.07.2020 у справі №825/2228/18.

Суд своїм рішенням відновлює право позивача на момент його порушення суб`єктом владних повноважень, тобто у даному випадку станом на 23.04.2015. Подальша реалізація позивачем умов рішення сільської ради від 24.03.2015 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність», знаходиться поза межами предмету спору у даній справі і не оцінюється судом.

Як наслідок, не підлягає задоволенню заявлена позовна вимога - «визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати Фурсівську сільську раду на черговій сесії розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, яку вона використовує як город».

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це його пасивна поведінка, тобто не вчинення дій, які він мав вчинити, але не вчинив.

Приймаючи рішення від 24.03.2015 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» відповідач розглянув заяву позивача і надав дозвіл позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

Тобто, відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності, а отже відсутні підстави зобов`язувати останнього до розгляду відповідної заяви позивача.

Щодо обставин, які виникали після ухвалення відповідачем рішення №46-1028 від 23.04.2015 «Про відміну пунктів 8-39 рішення сесії (друге засідання) шостого скликання від 24.03.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність», то такі обставини, як було наголошено вище, знаходяться поза межами предмету спору у даній адміністративній справі і можуть захищатись шляхом звернення позивача до суду в окремому позовному провадженні, як в порядку адміністративного судочинства, так і в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі не довів належними та допустимими доказами правомірність своєї поведінки щодо ухвалення стосовно позивача оскаржуваного рішення, а тому позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору та не сплачувала такий, судові витрати, що підлягають розподілу - відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення сорок шостої сесії шостого скликання Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області №46-1028 від 23.04.2015 «Про відміну пунктів 8-39 рішення сесії (друге засідання) шостого скликання від 24.03.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» в частині відміни пункту рішення 45 сесії (друге засідання) шостого скликання від 24.03.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність», яким надано дозвіл ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 в межах населених пунктів Фурсівської сільської ради, на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: селекційна станція «Олександрія» в межах населених пунктів Фурсівської сільської ради.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складання рішення: 05.07.2021.

Суддя Панченко Н.Д.