Справа № 420/12225/20
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Грачук В.С.

За участю сторін:

Позивача: ОСОБА_1 .

Представника відповідача: Рудь В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління МВС України на Одеській залізниці;

- зобов`язати Управління МВС України на Одеській залізниці звільнити ОСОБА_1 за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 02.11.2020 року;

- зобов`язати Управління МВС України на Одеській залізниці сплатити з 07.02.2017 року по 02.11.2020 року грошове забезпечення у сумі 274 142,23 грн.;

- зобов`язати Управління МВС України на Одеській залізниці сплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 39 728,65 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року по справі №815/5514/16 (залишеною в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року по справі №815/5514/16) було задоволено його адміністративний позов до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці. Визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України на Одеській залізниці №1 о/с від 17.02.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року. Стягнуто з Управління МВС України на Одеській залізниці () на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2015 року по 06.02.2017 року в сумі 89 263,92 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч двісті шістдесят три гривні 92 коп.).

У зв`язку із відсутністю вжиття будь-яких дій з боку УМВС України на Одеській залізниці щодо виконання зазначеного рішення суду та Закону України «Про національну поліцію», позивачем 19.10.2020 року було подано до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці заяву про звільнення на підставі п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ та виплати відповідних грошових сум.

Водночас Управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці було допущено протиправну бездіяльність та жодного рішення відносно поданої позивачем заяви прийнято не було.

Зазначені обставини слугували підставою звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 02.12.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Ухвалою суду від 01.02.2021 року подальший розгляд справи було вирішено проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

При цьому судом під час підготовчих судових засідань, відповідно до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було встановлено було з`ясовано що 16.01.2021 року Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці було ліквідовано, про що внесено відповідний запис №007037176 (а.с. 161-166, 180).

З огляду на зазначене, 14.04.2021 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, було замінено відповідача у справі №420/12225/20 з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці на Головне управління Національної поліції в Одеській області та розпочато розгляд справи з початку в порядку загального позовного провадження.

07.06.2021 року від Головного управління Національної поліції в Одеській області до суду надійшов відзив на адміністративним позов (а.с. 197-204), в якому відповідач проти задоволення позовних вимог позивача заперечував та зазначив, що він не є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці. Крім того, Головне управління Національної поліції в Одеській області зазначило, що будь-якої заяви від ОСОБА_1 не отримувало, в трудових відносинах з позивачем не перебувало, з огляду на що не вчиняло жодної бездіяльності з приводу проходження публічної служби ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 30.06.2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в адміністративному позові, та просив їх задовольнити.

Представник Головного управління Національної поліції в Одеській області заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу на посаді юрисконсульта сектору юридичного забезпечення Управління МВС України на Одеській залізниці.

08.06.2015 року МВС України було прийнято наказ №661 «Про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці».

Наказом т.в.о. начальника Управління МВС України на Одеській залізниці №139о/с від 06.11.2015 року згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_1 було звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за п. 64 "з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

17.02.2016 року Ліквідаційною комісією УМВС України на Одеській залізниці було прийнято наказ №1о/с (по особовому складу), яким було частково змінено пункти наказу УМВС України на Одеській залізниці від 06.11.2015 року №139о/с, зокрема, в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-182035) юрисконсульта сектору юридичного забезпечення УМВС України на Одеській залізниці, вказано вважати звільненим за п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає: 08 років 11 місяців 09 днів. Підстава: висновок службового розслідування від 26.01.2016 року" (а.с. 77).

Не погоджуючись із зазначеним наказом та вважаючи його протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом по справі №815/5514/16.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року по справі №815/5514/16 (залишеною в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року) було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці (а.с. 78-85).

Визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України на Одеській залізниці №1о/с від 17.02.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року. Стягнуто з Управління МВС України на Одеській залізниці () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2015 року по 06.02.2017 року в сумі 89263,92 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч двісті шістдесят три гривні 92 коп.).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначає позивач в адміністративному позові у справі №420/12225/20, після прийняття постанови П`ятим апеляційним адміністративним судом від 23 червня 2020 року, про залишення в силі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року по справі №815/5514/16 УМВС України на Одеській залізниці жодних дій, щодо поновлення його на посаді не вчиняло та не приймало рішення про подальше проходження ним служби.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 19.10.2020 року самостійно звернувся із письмовою заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, в якій просив останнього звільнити його із займаної посади за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 02.11.2020 року та сплатити йому по день звільнення грошове забезпечення за період з 06.02.2017 року по 02.11.2020 року, а також одноразову грошову допомогу при звільненні (а.с. 13).

Водночас, жодної відповідь від Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці позивач не отримав, що слугувало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Також судом встановлено, що 16.01.2021 року Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці було припинено, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було встановлено.

З огляду на зазначені обставини, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року по справі №815/5514/16 (залишеною в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 року) було задоволено заяву ОСОБА_1 . Замінено сторону у виконавчому провадженні по справі №815/5514/16, а саме боржника з Управління МВС України на Одеській залізниці () на Головне управління Національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення учасників справи, дослідивши заяви по суті справи та письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволеною з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Згідно з ст.16 Закону України «Про міліцію» особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114.

02 липня 2015 року був прийнятий Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII, який набрав чинності 07.11.2015 року. З прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" з 07.11.2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Згідно з п.1 Розділу ХІ (Прикінцеві та перехідні положення) Закону, він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Вказаний Закон було опубліковано у офіційному друкованому виданні Голос України від 06.08.2015 року.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про Національну поліцію", національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з п.7 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII, Кабінету Міністрів України в місячний строк передбачено забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів (зазначена норма чинна з 07.08.2015 року).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" (чинна з 24.09.2015 року) постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, та утворити територіальні органи Національної поліції.

Положеннями пунктів 8 - 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що з дня опублікування цього Закону (опубліковано 06.08.2015 року) всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів (п. 8). Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції (п. 9). Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (п. 10).

Отже, Законом України «Про Національну поліцію» передбачено право осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ (міліції) і відповідають вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, за їх бажанням (згодою) бути прийнятими на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, тобто до 06.11.2015 року включно. У разі не прийняття на службу до поліції через невідповідність вимогам до поліцейських, або ж відмови від проходження служби в поліції, працівника міліції звільняють зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів, тобто, на підставі пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З приписів п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» вбачається, що передумовою видання наказу про призначення особи на посаду в поліцію є отримання від цієї особи згоди.

Водночас у разі відмови від проходження служби в поліції працівник міліції звільняється зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

З фактичних обставин справи вбачається, що на час розгляду адміністративної справи №420/12225/20 є чинним наказ №139 о/с від 06.11.2015 року, відповідно до якого позивач був звільнений у зв`язку з переходом у встановленому порядку на службу в інші міністерства. Однак Управління МВС України на Одеській залізниці не було вжито вичерпних заходів щодо працевлаштування позивача.

При цьому подаючи заяву від 19.10.2020 року про звільнення через скорочення штатів, позивач фактично виявив свою відмову від подальшого проходження служби в органах поліції. Проте, Управління МВС України на Одеській залізниці не вчинило відповідних дій, встановлених законом.

Таким чином склалася ситуація, коли рішення про подальше проходження служби ОСОБА_1 . Управлінням МВС України на Одеській залізниці не прийнято, посаду, яку займав позивач в Управлінні МВС України на Одеській залізниці скорочено, наказ про скорочення позивача від 17.02.2016 року скасований рішенням суду, новий наказ про звільнення позивача відсутній, а Управління МВС України на Одеській залізниці станом на момент звернення позивача зі служби ліквідовано.

З огляду на вищезазначене, позивач перебуває в умовах невизначеності, що є порушенням його трудових прав.

При цьому, як було постановлено ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року по справі №815/5514/16 (залишеною в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 року) Головне управління Національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, код 40108740) є правонаступником Управління МВС України на Одеській залізниці ().

При цьому судами по справі №815/5514/16 було зазначено, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому, обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права.

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа №21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Верховний Суд звертав увагу, що в Законі України «Про Національну поліцію» чи інших нормативно-правових актах не зазначено про відмову держави від виконання завдань та функцій, які були покладені на органи міліції, а відтак, в даному випадку фактично мала місце реорганізація зазначеного правоохоронного органу, оскільки відповідна функція держави ліквідована не була.

Для встановлення факту публічного правонаступництва у даному випадку визначальним є встановлення переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) первісного суб`єкта - Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці після його припинення до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

У постанові від 30.09.2020 року по справі №826/6895/17 Верховний Суд зазначив, що аналогічність завдань міліції та поліції встановлена статтею 3 Закону України «Про міліцію» та статтею 2 Закону України «Про Національну поліцію» відповідно. Ліквідація управлінь Міністерства внутрішніх справ України з одночасним створенням аналогічних територіальних органів Національної поліції, використання органами Національної поліції в своїй діяльності нормативно-правових актів (наказів) Міністерства внутрішніх справ України свідчить про фактичну ліквідацію державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується.

До того ж, відповідно до наказу МВС України від 12.10.2017 року №10 «Про фінансування відповідальних виконавцем бюджетних програм» фінансування установ, перелік яких затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», щодо яких проводяться заходи з ліквідації, здійснюється за рахунок асигнувань, затверджених для Національної поліції України. Згідно з підпунктом 3 пункту і вказаного Наказу Управління за рахунок указаних асигнувань забезпечується фінансування, зокрема, управління МВС України на транспорті.

Таким чином, ліквідація Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці з одночасним створенням іншого органу - ГУНП, який частково буде виконувати повноваження (завдання) органу, що ліквідується, на переконання судів у справі №815/5514/16 дало підстави для висновку про те, що ГУНП в Одеській області з огляду на свій правовий статус і обсяг повноважень є фактичним правонаступником ліквідованого Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, а отже покладення на нього обов`язків по відновленню порушених прав ОСОБА_1 відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

При вирішенні спірного питання судом також враховано правову позицію, висловлену Верховним Судом в постанові від 21.01.2020 року у справі №813/4426/16 (адміністративне провадження №К/9901/21092/18), згідно якої Верховний Суд замінив Управління МВС України на Львівській залізниці на правонаступника ГУ НП у Львівській області та зобов`язав стягнути саме з ГУ НП у Львівській області відповідні суми.

На підставі вищезазначеного, враховуючи те, що Головне управління Національної поліції в Одеській області є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, суд вважає за необхідне для належного відновлення трудових прав позивача зобов`язати зазначеного суб`єкта владних повноважень розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.10.2020 року по суті заявлених в ній вимог.

Водночас судом не вбачається підстав для визнання протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.10.2020 року та не звільнення його зі служби, невиплати відповідних сум грошового забезпечення та грошової допомоги, оскільки зазначену заяву Головне управління Національної поліції в Одеській області не отримувало та не розглядало, а отже і не порушувало прав позивача в зазначеній частині позовних вимог.

Також Головним управлінням Національної поліції в Одеській області не приймалось жодного рішення щодо відмови позивачу у виплаті грошового забезпечення у сумі 274142,23 грн. та одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 39728,65 грн., а тому такі позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню при вирішенні справи №420/12225/20.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат у справі №420/12225/20 не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 192-194, 241-246, 255, 257, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (65014, м.Одеса, вул. Академіка Філатова, 15-а) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.10.2020 року по суті заявлених в ній вимог.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 07 липня 2021 року.

Суддя О.В. Білостоцький