Справа № 300/970/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/970/21 пров. № А/857/9632/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Омеляновської Л.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.04.2021р. про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Яремчанської міської ради Івано-Франківської обл. про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, спонукання до вчинення дій та надання дозволу на розроблення документації із землеустрою (суддя суду І інстанції: Могила А.Б.; час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 30.04.2021р. м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту ухвали суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою суду від 30.04.2021р. закрито в порядку п.1 ч.1 ст.238 КАС України провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Яремчанської міської ради Івано-Франківської обл. про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, спонукання до вчинення дій та надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки такий не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; роз`яснено, що вказаний спір підлягає розгляду відповідно до цивільної юрисдикції місцевого загального суду (а.с.41-44).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявленого позову, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права (а.с.51-55).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Отримання зазначеного дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.

Відтак, прийняття та реалізація такого рішення не породжує особистих майнових прав та зобов`язань осіб.

Таким чином, суд дійшов хибного рішення про те, що справа відноситься до юрисдикції місцевого загального суду та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, судом некоректно трактовано те, що земельна ділянка, щодо якої апелянт має намір отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,4402 га для ведення особистого селянського господарства в м.Яремче, знаходиться у користуванні громадянина ОСОБА_2 , який як суміжний землекористувач погоджував межі при виготовленні технічної документації щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:007:0352, через те, що:

по-перше, згідно п.3.12. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками: «Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів), суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

по-друге, громадянин ОСОБА_2 не може бути користувачем земельної ділянки, оскільки право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.126 Земельного кодексу /ЗК/ України.

Суд не звернув увагу на те, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст.122 ЗК України, передають у власність або користування такі земельні ділянки, що чітко вказано в ч.2 ст.123 ЗК України, результатом якого є дозвіл.

Разом з тим, такий дозвіл відповідачем не наданий. Таким чином, ОСОБА_2 не вчиняв будь-яких дій задля отримання в користування земельної ділянки або ж отримання її у власність.

Також в порушення вимог ст.49 КАС України суд не залучив останнього до участі в справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, хоча предметом розглядуваного спору є рішення Яремчанської міської ради, яким позивачеві відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (для одержання безоплатно її у власність) для ведення особистого селянського господарства, суть вимог в кінцевому результаті зводиться до конкуренції майнових прав на конкретну земельну ділянку, з одного боку - позивача, який має намір одержати таку ділянку у власність, а з другого боку - громадянина, якому ту саму земельну ділянку вже передано у користування. Тобто, перешкодою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та наданні земельної ділянки у власність є виникнення права користування на цю саму земельну ділянки в іншої особи.

З огляду на це, неефективним видається зобов`язувати відповідача повторно розглянути клопотання та надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою чи вчиняти будь-які інші дії щодо земельної ділянки, яка вибула з його розпорядження. Такий спосіб захисту не може захистити права позивача. До того ж, такий спір безпосередньо стосується прав теперішнього користувача земельної ділянки, а тому не може бути розглянутий без його участі.

Таким чином, спір хоч і пов`язаний з оцінкою повноважень суб`єктів владних повноважень щодо розпорядження земельною ділянкою, проте визначальним є існування права користування у інших осіб на цю земельну ділянку, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції підставними і такими, що відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, 03.11.2020р. в порядку ст.ст.116, 118, 121 та 122 ЗК України позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача Яремчанської міської ради Івано-Франківської обл. із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,4402 га, поблизу масиву за кадастровим номером :05:007:0352, зі зміною цільового призначення в межах категорії земель - для ведення особистого селянського господарства (а.с.16-17).

Пунктом 93 рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської обл. № 75-4/2021 від 28.01.2021р. відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,4402 га для ведення особистого селянського господарства в м.Яремче, у зв`язку із тим, що подана земельна ділянка на викопіюванні з публічної кадастрової карти України знаходиться у користуванні громадян (а.с.15).

Про прийняття вказаного рішення відповідач був поінформований листом Виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської обл. № О-921 від 29.01.2021р. (а.с.14).

У подальшому позивач звернувся до адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати п.93 рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської обл. № 75-4/2021 від 28.01.2021р. щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 03.11.2020р. про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0.4402 га, поблизу масиву за кадастровим номером :05:007:0352, зі зміною цільового призначення в межах категорії земель - для ведення особистого селянського господарства; зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03.11.2020р., та надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,4402 га, поблизу масиву за кадастровим номером :05:007:0352, зі зміною цільового призначення в межах категорії земель - для ведення особистого селянського господарства згідно Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування», у відповідності до чинного законодавства України (а.с.1-5).

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом п.2 ч.1 ст.4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За правилами ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Із установлених судом фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з прийняттям Яремчанською міською радою Івано-Франківської обл. рішення від 28.01.2021р. «Про розгляд земельних питань», пунктом 93 якого відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,4402 га для ведення особистого селянського господарства в м.Яремче.

Підставою для прийняття такого рішення покладений факт невідповідності спірної ділянки технічної документації через її належність іншим користувачам.

Зокрема, із матеріалів технічної документації щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:007:0352 (до якої прив`язує розташування бажаної земельної ділянки позивач), які подавалися до Яремчанської міської ради на затвердження фізичною особою ОСОБА_3 , що безоплатно отримала у приватну власність земельну ділянку, встановлено, що згідно опису меж та погоджень, зазначена позивачем бажана земельна ділянка перебуває в користуванні ОСОБА_2 , який як суміжний землекористувач погоджував межі при виготовленні технічної документації щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:007:0352.

Наведені обставини стверджуються копією акту узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 , копією акта вибору земельної ділянки, копією плану земельної ділянки та кадастровим планом земельної ділянки :05:007:0352 (а.с.30-38).

Отже, земельна ділянка, щодо якої позивач має намір отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,4402 га для ведення особистого селянського господарства в м.Яремче, знаходиться у користуванні громадянина ОСОБА_2 .

Водночас, заявлений позов за своїм змістом торкається захисту права позивача на безоплатну передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

При цьому, перевірка правильності рішення відповідача № 75-4/2021 від 28.01.2021р. однозначно буде торкатися правильності набуття ОСОБА_2 права на спірну земельну ділянку, тобто, правомірності виникнення права користування на неї.

Окрім цього, розглядуваний спір стосуватиметься майнових прав та інтересів ОСОБА_2 , що в черговий раз підтверджує наявність цивільно-правового спору.

При цьому, формулювання підстав розглядуваного позову як невирішення відповідачем заяви позивача в порядку вимог ст.118 ЗК України, якою передбачений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, не спростовує вищевказаних висновків, оскільки метою заявленого позову є не зміна і правильне формулювання підстав відмови, а отримання такого дозволу.

Отже, спірні правовідносини стосуються набутого права користування на земельну ділянку, що потребує встановлення судом обставин правомірності його набуття та виходить за межі компетентності адміністративних судів, тобто, поглинається спором про право, а тому такі підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Підтвердженням наведеного також слугує й те, що однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У позовній заяві ОСОБА_1 фактично посилається на порушення своїх цивільних (земельних) прав. Отже, змістом позовних вимог у цій справі є захист права власності або речового права.

Також оскарження відповідного акта відповідача в розглядуваному випадку не має на меті захист прав позивача як учасника адміністративних правовідносин, а є зверненням щодо захисту його речових прав.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2003 від 30.01.2003р.).

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та одержання особою бажаного результату, а ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до змін в обсязі прав, та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає змісту цього поняття.

Звідси, заявлені позовні вимоги в наведеному контексті не забезпечують поновлення прав позивача, які він вважає порушеними, і не призводять до змін в обсязі його майнових прав.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про визнання протиправним та скасування п.93 рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської обл. № 75-4/2021 від 28.01.2021р. щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 03.11.2020р. про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,4402 га, поблизу масиву за кадастровим номером :05:007:0352, зі зміною цільового призначення в межах категорії земель - для ведення особистого селянського господарства; зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03.11.2020р., та надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки, спрямовані на відновлення порушеного права позивача на спірну земельну ділянку, щодо якої право користування перебуває в іншої особи.

Тобто, звернення позивача до суду із цим позовом пов`язане з необхідністю захисту його прав у приватноправових відносинах, а не у сфері публічно-правових відносин.

Звідси, розглядуваний спір, хоч і пов`язаний з оцінкою повноважень суб`єктів владних повноважень щодо розпорядження земельною ділянкою, проте визначальним є існування права користування у інших осіб на цю земельну ділянку, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Правомірність та добросовісність дій Яремчанської міської ради щодо розпорядження земельною ділянкою може бути перевірена під час вирішення цивільно-правового позову щодо захисту прав позивача на одержання земельної ділянки.

Також незалучення ОСОБА_2 до участі в справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору не призводить до порушення норм процесуального права, які є достатньою підставою для скасування ухвали суду в порядку п.4 ч.3 ст.317 КАС України, оскільки суд не приймав будь-яких рішень щодо прав, свобод, інтересів та обов`язків зазначеної особи.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019р. у справі № 826/14370/14, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Доводи апелянта в іншій частині, які викладені в апеляційній скарзі, на правомірність прийнятої ухвали не впливають.

Водночас, колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.

Оцінюючи в сукупності вищезазначене, в суду першої інстанції були достатні і належні підстави для закриття провадження в адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.04.2021р. про закриття провадження в адміністративній справі № 300/970/21 залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 07.07.2021р.