Справа № 580/4534/20
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 липня 2021 року

м. Київ

справа № 580/4534/20

адміністративне провадження № К/9901/22085/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Міністерства юстиції України

на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року

у справі № 580/4534/20

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

третя особа - Державне підприємство "Національні інформаційні системи"

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства юстиції України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі № 580/4534/20, предметом розгляду якої є:

- визнання протиправними дій Міністерства юстиції України щодо задоволення скарги Черкаської міської ради від 22 листопада 2019 року та прийняття наказу Міністерства юстиції України № 3242/5 від 18 вересня 2020 року "Про задоволення скарги";

- визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу Міністерства юстиції України № 3242/5 від 18 вересня 2020 року "Про задоволення скарги", яким анульовано доступ Державному реєстратору виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- зобов`язання Міністерства юстиції України поновити доступ Державному реєстратору виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року скасовано. Ухвалено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Державне підприємство "Національні інформаційні системи" задоволено.

Визнано протиправними дії Міністерства юстиції України щодо задоволення скарги Черкаської міської ради від 22 листопада 2019 року та прийняття наказу Міністерства юстиції України № 3242/5 від 18 вересня 2020 року "Про задоволення скарги".

Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу Міністерства юстиції України № 3242/5 від 18 вересня 2020 року "Про задоволення скарги", яким анульовано доступ державному реєстратору виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зобов`язано Міністерство юстиції України () поновити доступ державному реєстратору виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року залишити в силі.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що доводи касаційної скарги викладені у спосіб, який унеможливлює встановити по якій саме підставі оскаржується судові рішення в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Підставою касаційного оскарження скаржник визначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України вказуючи, що судом апеляційної інстанції не застосовано постанову Вищого адміністративного суду України від 12 грудня 2017 року у справі №826/1256/17, якою визнано, що розміщення оголошення про розгляд скарг на веб-сайті Міністерства юстиції України вважається належним виконанням приписів пункту 10 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128 щодо повідомлення зацікавлених осіб про розгляд таких скарг, зокрема позивача.

Крім того, на думку скаржника, судом апеляційної інстанції не було враховано постанову Верховного Суду від 11 березня 2018 року у справі №2а-1272/12/0970, якою визнано, що у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності наданих доказів щодо підтвердження факту отримання стороною кореспонденції, суди мали вчинити дій щодо встановлення дійсних обставин на підтвердження чи спростування юридичного факту за допомогою додаткових джерел доказів, як от: витребування журналу реєстрації поштових відправлень.

Також скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення рішення дійшов помилкового висновку про те, що позивач був фактично позбавлений можливості належним чином підготуватися до засідання Комісії та бути присутнім на ньому.

Зазначені мотиви, на думку скаржника, не ґрунтуються на практиці Верховного Суду у справі №826/1256/17. Скаржник зазначає, що у постанові від 12 грудня 2017 року у справі №826/1256/17 Верховний Суд України зазначив: «При цьому суд звертає увагу на помилковість висновку судів попередніх інстанцій щодо обов`язку Комісії використовувати послідовно кожний наступний спосіб повідомлення виключно у разі неможливості використання попереднього, оскільки диспозиція зазначеної норми передбачає альтернативні дії суб`єкта розгляду скарги щодо вибору способу повідомлення зацікавлених осіб. Тобто, суб`єкт розгляду скарги може застосовувати один із способів, зазначених у вказаній нормі, а черговість використання кожного конкретного способу визначається суб`єктом розгляду скарги в залежності від конкретних обставин та наявної у нього інформації. Таким чином, розміщення відповідачем копії оголошення про розгляд скарг ТОВ «Львів Стандартбуд» на веб-сайті Мін`юсту 09 листопада 2016 року вважається належним виконанням приписів п. 10 Порядку № 1128 щодо повідомлення зацікавлених осіб про розгляд таких скарг, зокрема позивача.»

Також, скаржник з посиланням на правовий висновок Верховного Суду висловлений в постанові від 25 червня 2020 року у справі №826/2470/17, зазначає, що анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є передбаченою Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» санкції, застосування якої є дискреційними повноваженнями Міністерства Юстиції України. Також скаржник вказую, що Міністерство юстиції України виходячи з типу порушення, його систематичності, сукупності з іншими порушеннями, співрозмірності порушення з можливими негативними наслідками, на власний розсуд визначає за доцільне застосувати до позивача санкцію у вигляді анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому, як зазначає відповідач, застосований захід реагування, що передбачений статтею 37 Закону є пропорційним до вчиненого порушення.

Проаналізувавши зазначені скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень, Верховний Суд приходить до наступних висновків.

Верховний Суд звертає увагу, що в частині четвертій статті 328 КАС України мова йде лише про постанови Верховного Суду, отже обґрунтування підставою для касаційного оскарження судового рішення постановами Верховного Суду України, ВАСУ не передбачено.

Щодо посилання скаржника на не врахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду висловлених в постанові Верховного Суду від 11 березня 2018 року у справі №2а-1272/12/0970, Верховний Суд зазначає наступне.

Висновок Верховного Суду висловлений у вищезазначеній постанові викладений за інших фактичних обставин справи.

Так, у справах №2а-1272/12/0970 предметом розгляду є визнанням протиправними дій виконуючого обов`язки начальника Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України Козачука В.П. щодо розгляду його заяви від 10 квітня 2012 року, а також зобов`язання Генерального прокурора України розглянути звернення позивача від 10 квітня 2012 року.

Тоді як, у справі № 580/4534/20 предметом розгляду є: визнанням протиправними дій Міністерства юстиції України щодо задоволення скарги Черкаської міської ради від 22 листопада 2019 року та прийняття наказу Міністерства юстиції України № 3242/5 від 18 вересня 2020 року "Про задоволення скарги"; визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу Міністерства юстиції України № 3242/5 від 18 вересня 2020 року "Про задоволення скарги", яким анульовано доступ Державному реєстратору виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; зобов`язання Міністерство юстиції України поновити доступ Державному реєстратору виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Щодо посиланням скаржника на правовий висновок Верховного Суду висловлений в постанові від 25 червня 2020 року у справі №826/2470/17, Суд прийшов до наступних висновків.

Так у вказаній постанові Верховний Суд визначив поняття дискреційних повноважень та проаналізувавши матеріали адміністративної справи прийшов до висновку, що обраний відповідачем вид відповідальності у вигляді анульовання доступу державному реєстратору прав на нерухоме майно - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Буряк О.А. до Державного реєстру речових прав є співмірним із вчиненим позивачем-1 порушенням, що призвело до позбавлення права значної кількості третіх осіб на реалізацію своїх прав на розпорядження майновими правами щодо квартир у будинку АДРЕСА_1 .

Тобто, висновок Верховного Суду ґрунтується на конкретних встановлених обставин справи установлених судами, тому посилання скаржника на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, є безпідставними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом

Враховуючи вище наведене, суд касаційної інстанції приходить до висновку що в касаційній скарзі не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі № 580/4534/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Державне підприємство "Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування наказу- повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

СуддяО.В. Калашнікова