Справа № 160/6791/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2021 року Справа № 160/6791/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
28.04.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи: з 14.11.1983 року по 03.04.1989 року у Тресті столових Ленінського району, з 13.05.1990 року по 01.05.1991 року у Ленінському тресті столових, з 01.05.1991 року по 02.10.1993 року Тресті столових Ленінського району з дати призначення пенсії по інвалідності;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 з 20.08.2018 року пенсії по інвалідності з урахуванням дійсного страхового стражу, з моменту її призначення.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.08.2018 року ОСОБА_1 було призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи від загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак відповідач не включив до трудового стажу позивача період роботи з 14.11.1983 року по 03.04.1989 року у Тресті столових Ленінського району, з 13.05.1990 року по 01.05.1991 року у Ленінському тресті столових, з 01.05.1991 року по 02.10.1993 року Тресті столових Ленінського району. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким що порушує її права. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 28.05.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
31.05.2021 року та 01.06.2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли аналогічні за змістом відзиви на адміністративний позов, в обґрунтування яких зазначено, що в квітні 2019 року позивач звернулась до комісії при ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про підтвердження періодів трудового стажу на підставі показань свідків. У своїй заяві ОСОБА_1 просила підтвердити періоди роботи з 20.07.1978 року по 07.09.2019 року, з 14.11.1983 року по 03.04.1989 року, з 04.04.1989 року по 30.04.1991 року, з 01.05.1991 року по 31.08.1992 року та з 01.09.1992 року по 15.05.1996 року. До означеної заяви позивач не надала трудову книжку, посади та назви підприємств у заяві не зазначила. Водночас період роботи з 19.07.1978 року по 07.09.1979 року підтверджено на підставі довідки, яка видана ТОВ «Фірма Металург», яке є правонаступником тресту їдальні Ленінського району (довідка від 12.02.2019 року № 2). Інформація про подальше перейменування та припинення діяльності Орендного комбінату громадського харчування «Дніпротяжмаш» на розгляд комісії не надана. За наведених вище обставин, показання свідків комісією не розглядалися. 12.04.2019 року комісією прийнято рішення № 2 про відмову в підтвердженні періодів роботи з 14.11.1983 року по 03.04.1989 року, з 04.04.1989 року по 30.04.1991 року, з 01.05.1991 року по 31.08.1992 року та з 01.09.1992 року по 15.05.1996 року через недостатність документів. У подальшому, до загального стажу, після надходження актів зустрічної перевірки з 01.03.2019 року був зарахований, зокрема, період з 02.10.1993 року по 16.05.1996 року - робота на АТ «Дніпроважмаш», що підтверджується листом № 3884-4501/П-03/8-0400/20 від 24.03.2020 року. Оскільки рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.04.2019 року № 2 позивачем не оскаржувалось, означене рішення є чинним та є обов`язковим для виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Загальний стаж позивача становить 33 роки 1 місяць 24 дня. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
17.06.2021 року на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій вона вважає заперечення відповідача по суті позовних вимог
незмістовними, такими, що не відповідають меті та завданням його діяльності, порушують права позивача та не можуть бути взяті то уваги. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.08.2018 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності III групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV.
В квітні 2019 року позивач звернулась до комісії при ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про підтвердження періодів трудового стажу на підставі показань свідків. У своїй заяві ОСОБА_1 просила підтвердити періоди роботи з 20.07.1978 року по 07.09.2019 року, з 14.11.1983 року по 03.04.1989 року, з 04.04.1989 року по 30.04.1991 року, з 01.05.1991 року по 31.08.1992 року та з 01.09.1992 року по 15.05.1996 року.
Оскільки інформація про подальше перейменування та припинення діяльності Орендного комбінату громадського харчування «Дніпротяжмаш» на розгляд комісії не надана, показання свідків комісією не розглядалися.
12.04.2019 року комісією прийнято рішення № 2 про відмову в підтвердженні періодів роботи з 14.11.1983 року по 03.04.1989 року, з 04.04.1989 року по 30.04.1991 року, з 01.05.1991 року по 31.08.1992 року та з 01.09.1992 року по 15.05.1996 року через недостатність документів.
У подальшому, до загального стажу, після надходження актів зустрічної перевірки з 01.03.2019 року відповідачем був зарахований, зокрема, період з 02.10.1993 року по 16.05.1996 року - робота на АТ «Дніпроважмаш», що підтверджується листом № 3884-4501/П-03/8-0400/20 від 24.03.2020 року.
Загальний стаж позивача становить 33 роки 1 місяць 24 дня.
Не погодившись з такими діями відповідача позивач звернулася до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року за № 1788-XIІ.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Частиною першою статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Згідно із статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Відповідно до статей 80, 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника.
Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.
Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Згідно з п.п. 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Якщо документи не збереглися, підтвердження трудового стажу провадиться районними (міськими) відділами соціального захисту населення на підставі показань свідків; у інших випадках наявність певного стажу роботи визначається у порядку, передбаченому законодавством, що регулює правовідносини, з якими пов`язана необхідність встановлення цього стажу.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У пункті 18 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» зазначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього порядку, трудовий стаж установлюються на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Таким чином, підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків можливо у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості їх одержання.
Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач, зокрема, просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи: з 14.11.1983 року по 03.04.1989 року у Тресті столових Ленінського району, з 13.05.1990 року по 01.05.1991 року у Ленінському тресті столових, з 01.05.1991 року по 02.10.1993 року Тресті столових Ленінського району з дати призначення пенсії по інвалідності.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1).
На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, чинним законодавством України передбачено право органів Пенсійного фонду при призначенні/перерахунку пенсії перевіряти обґрунтованість видачі документів та достовірність поданих відомостей.
Судом встановлено, що у зв`язку із недостатністю записів у трудовій книжці позивача, остання надала відповідні довідки про підтвердження наявного трудового стажу, обгрунтованість видачі яких перевірялась пенсійним органом.
Як зазначив відповідач, у зв`язку із відсутністю інформації про подальше перейменування та припинення діяльності Орендного комбінату громадського харчування «Дніпротяжмаш», показання свідків комісією не розглядалися.
12.04.2019 року комісією прийнято рішення № 2 про відмову в підтвердженні періодів роботи з 14.11.1983 року по 03.04.1989 року, з 04.04.1989 року по 30.04.1991 року, з 01.05.1991 року по 31.08.1992 року та з 01.09.1992 року по 15.05.1996 року через недостатність документів.
У подальшому, до загального стажу, після надходження актів зустрічної перевірки з 01.03.2019 року був зарахований, зокрема, період з 02.10.1993 року по 16.05.1996 року - робота на АТ «Дніпроважмаш», що підтверджується листом № 3884-4501/П-03/8-0400/20 від 24.03.2020 року.
Загальний стаж позивача становить 33 роки 1 місяць 24 дня.
Отже, в ході розгляду даної справи судом встановлено, що відповідачем не зараховані періоди роботи позивача: з 14.11.1983 року по 03.04.1989 року, з 04.04.1989 року по 30.04.1991 року, з 01.05.1991 року по 31.08.1992 року та з 01.09.1992 року по 01.10.1993 року.
Щодо періоду роботи позивача з 14.11.1983 року по 03.04.1989 року, суд зазначає наступне.
В період з 14.11.1983 року по 03.04.1989 року позивач працювала у Тресті столових Ленінського району, що підтверджено довідкою ТОВ «Фірма Металург», що є правонаступником та зберігачем архіву Тресту столових Ленінського району від 12.02.2019 року № 2 та обліковою карткою №21691760 члена КПСС відповідно до рядку 19 котрої зазначено трудовий стаж та посада, а також записами у трудовій книжці позивача від 17.09.1979 року НОМЕР_1 мовою оригіналу «принята на должность повара четвертого разряда столовой №301 по переводу та №11 мовою оригіналу: «уволена в связи с переводом в АКОП».
З огляду на викладене, суд вважає безпідставним не зарахування відповідачем періоду роботи позивача з 14.11.1983 року по 03.04.1989 року до страхового стажу, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 14.11.1983 року по 03.04.1989 року у Тресті столових Ленінського району.
Щодо періоду роботи позивача з 04.04.1989 року по 30.04.1991 року, суд зазначає наступне.
В своїй позовній заяві позивач просить зарахувати до страхового стажу період роботи з 13.05.1990 року по 01.05.1991 року у Ленінському тресті столових, що, на її думку, підтверджується показами свідків та записами профспілкового білету № НОМЕР_5.
В даному випадку відсутня можливість підтвердження трудового стажу позивача на підставі показань свідків, оскільки суд враховує те, що підтвердження трудового стажу, на підставі показань свідків, здійснюється органами Пенсійного Фонду, що прямо передбачено п.2 вказаного вище Порядку. Оскільки у даному випадку вказане питання не вивчалося відповідачем, то суд не вбачає можливість підтвердження спірного періоду стажу на підставі показань свідків.
Разом із цим, на підставі вже досліджених записів трудової книжки позивача від 17.09.1979 року НОМЕР_2 , а саме: №6 та № 11 , а також наявної в матеріалах справи копії профспілкового білету № НОМЕР_5, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 у період з 04.04.1989 року по 30.04.1991 року працювала у Ленінському тресті столових, записів про звільнення позивача в межах цього періоду не було, а звільнено позивача було з Ленінського тресту столових було лише 31.08.1992 року, що дає підстави для висновку про протиправність не зарахуванням відповідачем періоду роботи позивача з 04.04.1989 року по 30.04.1991 року у Ленінському тресті столових на підставі записів у трудовій книжці позивача.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Суд зазначає, що позивачем не ставиться питання щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 04.04.1989 року по 30.04.1991 року у Ленінському тресті столових, натомість з позовних вимог вбачається, що позивач просить суд, зокрема, зарахувати період роботи позивача з 13.05.1990 року по 01.05.1991 року у Ленінському тресті столових, однак в ході розгляду даної справи судом встановлено, що відповідачем було протиправно не зараховано період роботи позивача з 04.04.1989 року по 30.04.1991 року у Ленінському тресті столових.
На підставі викладеного, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 04.04.1989 року по 30.04.1991 року у Ленінському тресті столових.
Щодо періоду роботи позивача з 01.05.1991 року по 31.08.1992 року та з 01.09.1992 року по 01.10.1993 року, суд зазначає про таке.
Період роботи позивача з 01.05.1991 року по 31.08.1992 року та з 01.09.1992 року по 01.10.1993 року підтверджується також записами трудової книжки позивача від 17.09.1979 року НОМЕР_2 , а саме: №6 та №11 та довідкою про заробітну плату від 22.03.2018 року №44 АТ «Дніпроважмаш», згідно з якою позивач в період з травня 1992 року по травень 1996 року отримувала заробітну плату.
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач протиправно не зарахував позивачу період роботи з 01.05.1991 року по 31.08.1992 року та з 01.09.1992 року по 01.10.1993 року, з огляду на що суд вбачає підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи: з 01.05.1991 року по 31.08.1992 року та з 01.09.1992 року по 01.10.1993 року у Тресті столових Ленінського району.
В свою чергу, суд зазначає, що порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).
Так, згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.
Відповідно до абз. 2 п. 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Суд критично ставиться до зазначеної у відзиві позиції відповідача, оскільки у трудові книжці позивача вказано, що вона працювала у спірний період на різних посадах. Матеріали справи не містять доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для не зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Також суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.
Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
З огляду на викладене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне відновити порушені права позивача шляхом:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.04.2019 року за №2 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи: з 14.11.1983 року по 03.04.1989 року у Тресті столових Ленінського району, з 04.04.1989 року по 30.04.1991 року у Ленінському тресті столових, з 01.05.1991 року по 31.08.1992 року та з 01.09.1992 року по 01.10.1993 року у Тресті столових Ленінського району, з дати призначення пенсії по інвалідності;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 з 20.08.2018 року пенсії по інвалідності з урахуванням дійсного страхового стражу, з моменту її призначення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у загальній сумі 908,00 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 681,00 грн.
Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 242-246, 250, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.04.2019 року за №2 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна