Справа № 240/17605/20
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/17605/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

07 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати дії відповідача протиправними відносно відмови в призначені йому пенсії та зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити, нарахувати та виплатити йому пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з дати його звернення за призначенням пенсії - з 01.09.2020.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 01.09.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За результатами розгляду заяви відповідачем прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 09.09.2020, з підстав відсутності необхідного страхового стажу та необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Про прийняте рішення, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомив позивача листом №0600-0329-8/49558 від 17.09.2020, в якому інформувало позивача про відсутність необхідного стажу роботи (21 рік) для призначення пільгової пенсії, оскільки за наявними документами та даними з реєстру застрахованих осіб до страхового стажу позивача не зараховано період трудової діяльності згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 в дочірньому підприємстві «Фенекс і К-Рівне" з 05.10.1998 по 20.01.1999, оскільки в записі про звільнення міститься виправлення в даті наказу, в Олександрійському СТ з 29.05.1995 по 11.11.1997 оскільки рік прийняття на роботу не відповідає року наказу про прийняття к роботу, що не відповідає вимогам п.2.4 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» №58 від 29.07.1993.

Крім того, у вказаному повідомленні відповідачем визнано, що ОСОБА_1 є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, та з 26.04.1986 по 25.08.1986, а також з 11.01.1988 по 06.03.1990 постійно проживав та був зареєстрований в с.Корчівка Овруцького району - зоні гарантованого добровільного відселення (категорія 3), що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Овруцької міської ради Житомирської області №9-916 від 16.06.2020.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Абзацом першим ч.2 ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 (далі Закон № 796-XII).

Згідно абз.4 п.2 ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 (далі Закон № 796-XII) право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

В силу ч.1 ст.55 вказаного Закону, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 1 ст.26 Закону № 1058-IV встановлено, що починаючи з 01.01.2020 пенсія за віком після досягнення віку 60 років чоловікам призначається за наявності страхового стажу не менше 27 років.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII та із врахуванням ст.26 Закону №1058-IV при призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на момент досягнення особою пенсійного віку (60 років) необхідний страховий стаж, який повинен становити не менше 21 року, при розрахунку якого слід врахувати, що від 27 років необхідного страхового стажу передбаченого ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV віднімається 6 років відповідно до ст.55 Закону № 796-XII.

Як вже зазначалося, підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII слугував факт відсутності необхідного трудового стажу у останнього (21 рік) та необхідного підтвердженого періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення (3 роки).

Так, за твердженнями відповідача 21 річний трудовий стаж не підтверджений, оскільки за наявними документами та даними з реєстру застрахованих осіб до страхового стажу позивача не зараховано період трудової діяльності згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 в дочірньому підприємстві «Фенекс і К-Рівне з 05.10.1998 по 20.01.1999, а також записи про звільнення позивача містять виправлення в даті наказу, в Олександрійському СТ з 29.05.1995 по 11.11.1997, оскільки рік прийняття на роботу не відповідає року видання наказу про прийняття на роботу, що не відповідає вимогам п.2.4 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №110 від 17.08.1993.

Разом з тим, як зазначено у прийнятому відповідачем рішенні про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 5 місяців 24 дні, що у свою чергу недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, слід відмітити, що відповідачем не заперечується, що у позивача наявний статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

Щодо незарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи в дочірньому підприємстві «Фенекс і К-Рівне" з 05.10.1998 по 20.01.1999 та періоду роботи в Олександрійському СТ з 29.05.1995 по 11.11.1999, з підстав невідповідності записів у трудовій книжці вимогам п.п. 2.4 Інструкції слід вказати наступне.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

В силу п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка (п.20 Порядку №637).

Проаналізувавши нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд вважає за необхідне вказати, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XII), мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII).

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

За змістом підпункту 1.1 пункту 1 вказаної Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Підпунктом 2.2 пункту 2 Інструкції передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунком 2.3 вказаної Інструкції, передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Підпунктом 4.1 пункту 4 Інструкції визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» № 301 від 27.04.1993 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Як свідчать матеріали справи у позивача наявна трудова книжка НОМЕР_1 , копія якої міститься в матеріалах справи.

Із записів трудової книжки на сторінці 11 відслідковується, що з 29.05.1995 позивач прийнятий на посаду водія Олександрійського СТ та з 11.11.1997 звільнений з роботи за власним бажанням.

Так, дійсно, як відмічає відповідач, відповідно до записів рік прийняття на роботу (1995) не відповідає року видання наказу про прийняття на роботу (1993), що не відповідає вимогам п.2.4 розділу 2 Інструкції.

Втім, як вже зазначалося судом, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, відповідно не може бути застосована до позивача (працівника).

Крім того, трудова книжка позивача містить відомості щодо періоду роботи в дочірньому підприємстві «Фенекс і К-Рівне" з 05.10.1998 по 20.01.1999.

При цьому, суд не бере до уваги твердження відповідача, що записи про звільнення позивача містять виправлення в даті наказу.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 зроблено висновок про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Крім того, неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві.

У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.

У постанові від 06.03.2018 по справі №754/14898/15-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду стосовно аналогічних правовідносин зазначає, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний підтверджений стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів (довідок, наказів), оскільки визначальним є саме підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

За змістом викладеного, а також підтриманою позицією Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З урахуванням наведеного, позивачу необхідно зарахувати страховий стаж до періоду роботи в Дочірньому підприємстві «Фенекс і К-Рівне з 05.10.1998 по 20.01.1999 (3 м 15 днів) та періоду роботи в Олександрійському СТ з 29.05.1995 по 11.11.1999 (4 роки 5 місяців 18 днів), в загальному за спірний період страховий стаж позивача становить - 4 роки 9 місяців 3 дні.

Також, слід відмітити, що у повідомленні про відмову у призначенні пенсії надісланому позивачу за результатами розгляду його заяви про призначення пенсії №24 від 03.07.2020 Пенсійним органом визнано страховий стаж позивача 20 років 9 місяців 16 днів, до вказаного стажу суб`єктом владних повноважень не зараховано лише період роботи в Дочірньому підприємстві "" Ференс і К-Рівне" (з 05.10.1998 по 20.01.1999, тобто 3 м 15 днів).

Таким чином на час звернення із заявою до відповідача пільговий стаж для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, який відповідач відмовився врахувати, був належним чином підтверджений та у сукупності страховий стаж останнього становив більш ніж 21 рік.

Водночас, з огляду на встановлені обставини справи, слід звернути увагу на той факт, що відповідач не заперечує стосовно трудової діяльності позивача в спірний період, однак відмовив у зарахуванні вказаних періодів трудової діяльності до страхового стажу з мотивів порушення вимог п.п. 2.4 Інструкції при здійсненні записів у трудовій книжці, при цьому відповідач посилається на порушення пунктів Інструкції.

Слід вказати, що уповноваженими особами Дочірнього підприємства «Фенекс і К-Рівне" та Олександрійського СТ під час заповнення (ведення) трудової книжки НОМЕР_1 позивача, допущені порушення встановленого порядку ведення трудових книжок (розбіжність у році прийняття на роботу з роком винесеного наказу; нечіткість року наказу), а тому саме посадові особи вказаних підприємств повинні нести дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а не позивач.

Так, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам (щодо порушень вимог п.п. 2.3, 2.4 Інструкції при здійсненні записів у трудовій книжці), слід звернути увагу на наступне.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності до формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п.п.2.3 п.2 Інструкції ).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (п.п. 2.4 п.2).

Враховуючи встановлені обставини справи, слід акцентувати увагу відповідача на тому, що виявлені останнім недоліки не стосуються суперечностей щодо періоду трудової діяльності, а лише щодо порушень вимог Інструкції, про те не визначено яких саме порушень пунктів 2.3, 2.4 Інструкції було допущено при здійсненні записів, крім того вказані порушення сталися не з вини позивача, який у спірний період працював у Дочірньому підприємстві «Фенекс і К-Рівне" та Олександрійському СТ, що не заперечується відповідачем.

Слід зазначити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Слід відмітити, що записи, засвідчені відповідними печатками та внесені уповноваженими особами Дочірнього підприємства «Фенекс і К-Рівне" та Олександрійського СТ, до трудової книжки позивача (а.с.8), яка належить позивачу, підтверджують трудовий стаж останнього у період з 05.10.1998 по 20.01.1999 та з 29.05.1995 по 11.11.1999.

Таким чином, відповідач при винесені оскарженого рішення не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відтак, порушення правил ведення трудової книжки, не може впливати на особисті права її власника та не може нести негативні наслідки у зв`язку із допущенням порушень вимог п.п. 2.3, 2.4 Інструкції при заповненні трудової книжки роботодавцем.

Підставою для підтвердження трудового стажу у особи, є записи (відомості) зазначені у трудовій книжці та довідки надані підприємством, на якому працювала особа, а не дотриманням усіх формальних вимог при її заповненні.

Слід наголосити, що відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту саме зайнятості особи у оскаржений період, а не неправильність записів у трудовій книжці. Крім того, у даному випадку суперечностей щодо трудової діяльності у вказаний період у сторін, які беруть участь у справі, не виникло.

З огляду на вказане, посилання відповідача на неналежне оформлення трудової книжки, як на підставу для відмови у зарахуванні трудового стажу в Дочірньому підприємстві «Фенекс і К-Рівне з 05.10.1998 по 20.01.1999 (3 м 15 днів) та періоду роботи в Олександрійському СТ з 29.05.1995 по 11.11.1999 (4 роки 5 місяців 18 днів) є безпідставним, оскільки підтверджений належним чином та має бути зарахований позивачу до стажу його роботи.

В свою чергу, доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині вищевказаних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду до суду не надано, при цьому слід врахувати, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Таким чином, відповідач неправомірно відмовив позивачу в зарахуванні до трудового стажу періоду роботи в Дочірньому підприємстві «Фенекс і К-Рівне з 05.10.1998 по 20.01.1999 (3 м 15 днів) та періоду роботи в Олександрійському СТ з 29.05.1995 по 11.11.1999 (4 роки 5 місяців 18 днів).

Що стосується підтвердження періоду проживання позивачем у зоні гарантованого відселення станом на 01.01.1993 слід вказати наступне.

Так, право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (абз.4 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII).

При цьому, є безпідставними доводи відповідача, в обґрунтування відмови у призначенні пенсії, з підстав відсутності у позивача необхідного періоду постійного проживання (роботи) у зоні посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС не менше 3 років станом на 01.01.1993, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем визнано, що позивач є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, про що свідчить копія посвідчення, яка міститься в матеріалах справи.

З 26.04.1986 по 25.08.1986, а також з 11.01.1988 по 06.03.1990 позивач постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 , яке згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС (3 зона). Вказане підтверджується довідкою, виданою виконкомом Овруцької міської ради Житомирської області №9-916 від 16.06.2020 (а.с.68).

Крім того, довідкою виконкому Овруцької міської ради Житомирської області №7-1206 від 31.08.2020, яка складена на підставі свідчень сусідів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , підтверджено, що позивач з 2006 року дійсно проживає без реєстрації з 2006 році по даний час за адресою АДРЕСА_1 , тобто постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення вже після 01.01.1993, а саме з 2006 року, що не може бути взяте до уваги при призначенні пенсії на пільгових умовах.

Тобто, на даний момент, позивач в зоні гарантованого добровільного відселення у сукупності проживав більше 16 років.

Матеріалами справи підтверджено постійне проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю, постійне проживання на якій в період з 26.04.1986 по 25.08.1986, з 11.01.1988 по 06.03.1990 та з 2006 року по даний час, в сукупності дає йому право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Разом з тим, відповідачем не оспорюється те, що територія на якій постійно проживає позивач відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106.

З огляду на викладене, позивач має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років (за наявності понад 16 повних років проживання).

Конституційний Суд України у рішенні №8-рп/2005 від 11.10.2005 у справі №1-21/2005 визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося звуження прав, зокрема, звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

З огляду на викладене, зокрема, зміст та обсяг досягнутих та наданих соціальних гарантій не може бути позбавлено шляхом неможливості доведення правомірності наявного у позивача права на користування соціальною пільгою.

Оскільки на час звернення до відповідача, належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії ніким не оспорювалась, а тому посвідчення є чинним і воно вказує на те, що позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Як встановлено судом під час розгляду справи, страховий стаж позивача становить більше 21 років.

Разом з тим, слід зазначити, що подані позивачем документи в сукупності не викликають сумнівів щодо її проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю та наявності у позивача статусу особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи. Інших підстав неможливості призначення позивачу пенсії за віком відповідачем не наведено, а тому відмова у призначенні позивачу пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення та соціальний захист, а отже є протиправною.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, як така, що розглянута за правилами спрощеного провадження, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.