Справа № 480/4504/21
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2021 р. Справа № 480/4504/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:
1. Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці із 90% на 68% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 19 лютого 2020 року, а також щодо не зарахування в стаж роботи на посаді судді 1 рік 10 місяців 28 днів - половини строку навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського відповідно до довідки, виданої Путивльським районним судом Сумської області.
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати в стаж роботи на посаді судді 1 рік 10 місяців 28 днів - половину строку навчання у Харківському юридичному інституті їм. Ф.Е.Дзержинського відповідно до довідки, виданої Путивльським районним судом Сумської області та здійснити позивачу як судді у відставці, перерахунок та виплатити щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90%, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом начальника відділу юстиції Сумського обласного виконкому від 22 червня 1987 року позивача обрано народним суддею С-Будського районного суду. Рішенням Сумської обласної Ради народних депутатів від 06.04.1990 року - народним суддею Путивльського районного суду, де і працював головою зазначеного суду до виходу у відставку 27.09.2016 року.
З 28.09.2016 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Сумській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ Про судоустрій і статус суддів.
У зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 23.09.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку від 22.09.2020 № 04-1575/20, виданої Територіальним управлінням ДСА України в Сумській області, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
27.01.2021 рішенням Сумського окружного адміністративного суду (яке набрало законної сили 01.03.2021) у справі 480/6493/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Сумській області щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці і зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою від 22.09.2020 № 04-1575/20, виданої Територіальним управлінням ДСА України в Сумській області з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.
ГУ ПФУ в Сумській області не повідомило позивача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідно до судового рішення. Після отримання щомісячного довічного грошового утримання зрозумів, що відповідач зменшив відсоток розміру щомісячного довічного грошового утримання з 90% до 68%, хоча про це не було зазначено в судовому рішенні.
11.05.2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90%, надавши довідку Путивльського районного суду Сумської області про стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. В довідці зазначено стаж роботи на посаді судді 31 рік 02 місяця 02 дня.
Позивач вважає відмову відповідача протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 09.06.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач, отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі 14.06.2021, у встановлений судом строк відзиву на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, позовну заяву та відзив, зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус судді у відставці Путивльського районного суду Сумської області, що підтверджується відповідним посвідченням (а. с. 39).
З 28.09.2016 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Сумській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці .
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 по справі 480/6493/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Сумській області щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці і зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою від 22.09.2020 № 04-1575/20, виданої Територіальним управлінням ДСА України в Сумській області з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 (а.с. 50-55).

Листом від 17.03.2021 № 1800-0202-8/14542 ГУ ПФУ в Сумській області повідомило, що на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 з 19.02.2020 проведено перерахунок розміру пенсії, за результатами якого щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислене у розмірі 68 % (а.с. 69).

На звернення позивача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% відповідно до довідки Путивльського районного суду Сумської області про стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, листом від 23.05.2021 за № 1800-0305-8/24858 відповідачем відмовлено у перерахунку довічного утримання судді з урахуванням стажу роботи, що дає право на відставку судді та одержання довічного грошового утримання періоду навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського з 01.09.1982 по 27.06.1986 (половина строку навчання - 1 рік 10 місяців 28 днів), оскільки це не передбачено ст.135 Закону України Про судоустрій і статус суддів 02.06.2016 року № 1402-VIII (а.с. 40).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно статті 126 Конституції України, визначено, що незалежність і недоторканість судді гарантуються Конституцією і законами України.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності.

В силу вимог частини сьомої статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Абзацом четвертим пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Вказані норми кореспондують зі статтею 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Так, згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 судом встановлено, що в період з 01.09.1982 по 27.06.1986 позивач навчався у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, на денній формі (а.с.19).

22.06.1987 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Середино-Будського районного суду Сумської області, де працював по 08.04.1990.

09.04.1990 позивача обрано суддею Путивльського районного суду Сумської області , де працював до 27.09.2016.

Путивльським районним судом Сумської області було складено розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у відставці, і який станом на 27.09.2016 становив 31 рік 2 місяці 3 дні (а.с. 19).

Згідно абзацу 2 ч. 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Указом Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», який у статті 1 (стаття втратила чинність з 20 березня 2008 року), передбачав, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_1 з 22.06.1987 по 27.09.2016 працював на посадах судді Середино-Будського районного суду та судді Путивльського районного суду Сумської області, тобто стаж роботи на посаді судді становить більше 10 років.

Зважаючи на вказаний стаж роботи на посаді судді понад 10 років, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, серед іншого, має бути зараховано половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, з 01.09.1982 по 27.06.1986, що становить 1 рік 10 місяців 28 днів.

Таким чином, не включення відповідачем до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи позивача на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування в стаж роботи на посаді судді 1 року 10 місяців 28 днів - половини строку навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського відповідно до довідки, виданої Путивльським районним судом Сумської області 27.09.2016 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати позивачу в стаж роботи на посаді судді 1 рік 10 місяців 28 днів - половину строку навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського відповідно до довідки, виданої Путивльським районним судом Сумської області 27.09.2016, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно доводів позивача про протиправність зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці із 90% до 68% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 19 лютого 2020 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 №2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із частиною 1 статті 142 Закону №1402-VI суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина 2 статті 142 Закону №1402-VI).

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною 4 та 5 цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України №2453-VI.

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України №2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Законом України Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 №193-IX, який набрав чинності 07.11.2019, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України №2453-VI.

Пунктом 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визначено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини 6 статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 №10-рп/2013).

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII.

Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1 статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

Таким чином з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020, для всіх суддів у відставці незалежно від проходження кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або конкурсу, визначено однаковий підхід для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру, встановленого Законом №1402-VIII.

Суд звертає увагу, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, встановлений Законом №1402-VIII, визначається з урахуванням трьох складових: 1) стажу роботи на посаді судді; 2) розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; 3) відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому суд вважає, що у спірних правовідносинах не можуть бути застосовані різні закони при визначенні окремих складових, з яких обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, оскільки зазначене не узгоджується з приписами чинного законодавства, суперечить змісту рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 щодо необхідності встановлення однакового підходу до визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Отже, суд вважає безпідставними твердження позивача про наявність у нього права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з відсоткового розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, встановленого Законом №2453-VI.

Суд вважає, що перерахунок пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді слід здійснювати за нормами чинними на час звернення із відповідною заявою про здійснення такого перерахунку.

Таким чином, при визначенні відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, необхідно враховувати відсотковий розмір, встановлений частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII, а саме: 50 відсотків зі збільшенням на 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років .

Як свідчить наявний в матеріалах справи розрахунок стажу роботи судді Путивльського районного суду Сумської області ОСОБА_1 , до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 27.09.2016, зараховано 31 рік 02 місяця 2 дні (а.с.19).

Таким чином, відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідач повинен був врахувати стаж роботи позивача на посаді судді у розмірі повних 31 років.

Отже, при визначенні позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, становить 72%, а саме: 50% (20 років роботи на посаді судді) + 11 х 2% (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку щомісячного довічного грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди за Законом України №1402-VIII, а розміру відсотків - за Законом України №2453-VI).

Крім того, слід звернути увагу, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом України №2453-VI.

Вказане свідчить про те, що щомісячне довічне грошове утримання позивача не буде співмірним із щомісячним довічним грошовим утримання суддів, які отримають право на відставку за нормами Закону №1402-VIII, що буде свідчити про дискримінаційність.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, виходячи із 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 908,00 грн. судового збору, сплаченого згідно з квитанцією від 25.05.2021 р. № 0.0..1 (а.с.30).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці до 68% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з 19 лютого 2020 року.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування ОСОБА_1 в стаж роботи на посаді судді 1 рік 10 місяців 28 днів - половини строку навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського відповідно до довідки, виданої Путивльським районним судом Сумської області від 27.09.2016.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009. м. Суми, вул. Пушкіна, 1, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в стаж роботи на посаді судді 1 рік 10 місяців 28 днів - половину строку навчання у Харківському юридичному інституті їм. Ф.Е.Дзержинського відповідно до довідки, виданої Путивльським районним судом Сумської області від 27.09.2016.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009. м. Суми, вул. Пушкіна, 1, ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні інших позовних вимог-відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, 1, ) судовий збір в сумі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук