Справа № 300/2216/21
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2021 р. справа № 300/2216/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Івано-Франківської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - керівник Івано-Франківської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Івано-Франківської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - керівник Івано-Франківської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/1484/20 від 18.01.2021, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника управління нагляду у кримінальному провадженні Івано-Франківської обласної прокуратури з 01.05.2020. В цій частині вказане рішення допущено до негайного виконання та видано виконавчий лист, який звернуто до примусового виконання 23.02.2021. За вказаним виконавчим листом 03.03.2021 відкрито виконавче провадження ВП №64695551. Наказом керівника Івано-Франківської обласної прокуратури від 11.03.2021 за №154к поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області з 01.05.2020. Однак, позивач вказує на те, що видання такого наказу не може вважатись виконанням рішення суду, оскільки ОСОБА_1 поновлено в неіснуючій структурі - прокуратурі Івано-Франківської області. Вважає, що відповідач не виконав рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, тому просить суд стягнути з Івано-Франківської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/1484/20 від 18.01.2021, починаючи з 19.01.2021 і по день прийняття рішення у даній адміністративній справі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 11.06.2021 (а.с.72-78). Представник відповідача у відзиві заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що у відповідача не було підстав поновлювати ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління нагляду у кримінальному провадженні Івано-Франківської обласної прокуратури з 01.05.2020, оскільки станом на 01.05.2020 такого органу не існувало. Тому й наказом керівника Івано-Франківської обласної прокуратури від 11.03.2021 за №154к поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду у кримінальному провадженні саме в прокуратурі Івано-Франківської області з 01.05.2020. Вважає, що Івано-Франківська обласна прокуратура добровільно і своєчасно виконала рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, а отже й відсутні підстави для застосування наслідків передбачених ст. 236 КЗпП України.

Представник позивача скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 22.06.2021 (а.с.81-90). Звертає увагу суду на ту обставину, що у відзиві на позовну заяву відповідачем не спростовано факту затримки виконання рішення суду. Просить суд позов задовольнити.

29.06.2021 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про уточнення (зменшення розміру) позовних вимог (а.с.96-99). Представник позивача вказує на те, що на даний час змінились обставини, з приводу яких заявлено даний позов, а саме: постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2021 у справі №300/1454/20 змінено рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 в частині поновлення позивача на посаді, виклавши четвертий абзац резолютивної частини рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 в такій редакції «поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області з 01.05.2020». Отже, представник позивача погоджується з тією обставиною, що відповідачем виконано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 у справі №300/1454/20, шляхом видання наказу від 11.03.2021 за №154к. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з Івано-Франківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 у справі №300/1454/20, за період з 19.01.2021 по 10.03.2021 у розмірі 32 349, 24 гривень. Також просить суд поновити строк для звернення до суду із такою заявою.

Враховуючи обставини, які слугували підставою для подання представником позивача заяви про уточнення (зменшення розміру) позовних вимог від 24.06.2021, а також те, що підстави для звернення з такою заявою виникли з 15.06.2021, суд вважає за доцільне прийняти до розгляду вказану заяву та врахувати при прийнятті рішення.

Відповідач скористався своїм правом на подання заперечення, яке надійшло на адресу суду 01.07.2021 (а.с.114-118). Представник відповідача, звертає увагу суду на те, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2021 у справі №300/1454/20 змінено рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 в частині поновлення позивача на посаді - виклавши четвертий абзац резолютивної частини рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 в такій редакції «поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області з 01.05.2020», що і було зроблено відповідачем 11.03.2021. Просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, своїм правом на подання пояснень з приводу заявленого позову, не скористався.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено таке.

Згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/1484/20 від 18.01.2021, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника управління нагляду у кримінальному провадженні Івано-Франківської обласної прокуратури з 01.05.2020 (а.с.27-28).

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/1484/20 від 18.01.2021 в частині поновлення позивача на посаді допущено до негайного виконання та видано виконавчий лист, який звернуто до примусового виконання 23.02.2021 (а.с.29,30, 40-42).

За вказаним виконавчим листом 03.03.2021 відкрито виконавче провадження ВП №64695551 (а.с. 43,44).

Наказом керівника Івано-Франківської обласної прокуратури від 11.03.2021 за №154к поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області з 01.05.2020 (а.с.46).

Також, під час розгляду даної справи, судом встановлено, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2021 у справі №300/1454/20 змінено рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 в частині поновлення позивача на посаді - виклавши четвертий абзац резолютивної частини рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 в такій редакції «поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області з 01.05.2020»

Вважаючи, бездіяльність відповідача щодо невиконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 у справі №300/1484/20, протиправною, позивач звернувся з вказаним позовом до суду, та з урахуванням заяви про уточнення (зменшення розміру) позовних вимог, просить суд стягнути з Івано-Франківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 у справі №300/1454/20, за період з 19.01.2021 по 10.03.2021 у розмірі 32 349, 24 гривень.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України обумовлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отже, нормами КЗпП України передбачені випадки стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема у разі поновлення на роботі вирішується питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України), а у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника вирішується питання оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника (стаття 236 КЗпП України).

Судом встановлено, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 у справі №300/1454/20 наказом керівника Івано-Франківської обласної прокуратури від 11.03.2021 за №154к поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області з 01.05.2020 (а.с.46).

Отже, з 11.03.2021 позивача фактично поновлено на роботі, таким чином, у даній справі вимушений прогул, за який позивач просить стягнути середній заробіток, стосується стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України).

У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012.Конституційний Суд України вирішив/роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що для середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі початком перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки визначальним є факт виконання рішення суду про поновлення на роботі.

У даному випадку, період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача становить з 19.01.2021 по 10.03.2021.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що оскільки рішення суду про поновлення позивача на роботі від 18.01.2021 відповідачем виконано 11.03.2021, то відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

При цьому, суд зазначає, що відповідачем не наведено причин затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі.

В частині шостій статті 235 КЗпП України зазначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинною на час прийняття оскарженого рішення, далі - КАС України), судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною третьою статті 14 КАС України (у редакції, чинною на час прийняття оскарженого рішення), невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом

За статтею статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 5-1 КЗпП України установлено гарантії забезпечення права громадян на працю, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Невиконання або несвоєчасне виконання судового рішення є відповідною підставою для звернення позивача до суду. При цьому, позивач наділений правом самостійно обирати спосіб захисту його порушених прав, як то шляхом звернення до суду з відповідним позовом, так і шляхом встановлення контролю за виконанням судового рішення про поновлення його на посаді.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/808/16. З огляду на встановлені державні гарантії обов`язковості виконання судових рішень, Верховний Суд зазначає, що затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року в справі № 760/9521/15-ц.

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок №100), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Пунктом 2 Порядку № 100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з пунктом 5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Абзацом 1 пункту 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за період лютий-березень 2020 становила 898,59 грн. (а.с.53), а відтак, з врахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19.01.2021 по 10.03.2021, яку слід стягнути на користь позивача, складає 32 349,24 грн.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому слід стягнути з Івано-Франківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 19.01.2021 по 10.03.2021 у розмірі 32 349,24 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Івано-Франківської обласної прокуратури (, вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - керівник Івано-Франківської обласної прокуратури (, вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Стягнути з Івано-Франківської обласної прокуратури (, вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 по справі №300/1454/20 про поновлення на роботі за період з 19.01.2021 по 10.03.2021 у розмірі 32 349 (тридцять дві тисячі триста сорок дев`ять) гривень 24копійки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.