Справа № 120/5132/20-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5132/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук Костянтин Олександрович

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

01 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Шидловського В.Б. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління ДПС у Вінницькій області, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

У вересні 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, №, № від 26.08.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що фактична перевірка, за результатами якої прийнято оскаржувані рішення, проведена з порушенням вимог Податкового кодексу України , що зумовлює протиправність таких податкових повідомлень-рішень. А саме вказано про такі порушення під час проведення фактичної перевірки: копію рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом про проведення фактичної перевірки, до початку її проведення позивачеві вручено не було; акт фактичної перевірки контролюючого органу на адресу ФОП ОСОБА_1 не надходив; на запиті про надання документів (копій документів) від 23.07.2020 відсутня печатка контролюючого органу; податкові повідомлення рішення були направлені позивачу з порушенням вимог ПК України.

Також зазначено, що у зв`язку із запровадженням карантинних заходів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" №211 від 11.03.2020 позивач як людина похилого віку не мав можливості своєчасно подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронні документи, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального, що виключає вину підприємця.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № від 26 серпня 2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що 20.07.2020 ГУ ДПС у Вінницькій області видало наказ №2189, згідно із яким наказано провести фактичну перевірку у ФОП ОСОБА_1 за адресою місця здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 , АЗС, з 23.07.2020, терміном 10 діб, за період з 01.07.2019.

На підставі зазначеного наказу видано направлення на перевірку від 22.07.2020 №1643 та №1644.

23.07.2020 посадовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області для проведення фактичної перевірки здійснено виїзд за адресою місця здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , АЗС.

23.07.2020 складено акт відмови від підпису у направленні на перевірку №357/32/ НОМЕР_1 від 23.07.2020 у зв`язку із відмовою оператора АЗС ОСОБА_2 від підпису у направленнях на проведення фактичної перевірки та вручення наказу на її проведення.

23.07.2020 посадовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області оператору АЗС ОСОБА_2 пред`явлено запит про надання документів (копій документів), пов`язаних з предметом перевірки.

23.07.2020 складено акт відмови від підпису в запиті про надання документів (копій документів) №358/32/ НОМЕР_1 .

В подальшому, запит надіслано на адресу ФОП ОСОБА_1 , який отримано ним 03.08.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

За результатами проведеної фактичної перевірки складено акт №129/32/ НОМЕР_1 від 31.07.2020. В акті зафіксовано, що позивачем (уповноваженою особою) у порушення п.п. 85.2, 85.4 ст. 85 ПК України не надано посадовим особам контролюючого органу документів (копій документів), пов`язаних з предметом перевірки; у порушення п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України здійснювалась реалізація пального за відсутності обладнання рівнемірами-лічильниками рівня пального в ведених в експлуатацію резервуарах (автозаправних блок-пунктів) у кількості чотири одиниці в період з 01.01.2020 по 26.06.2020 та без їх реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у введеному в експлуатацію резервуарі; у порушення пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України використовувалися паливно-роздавальні колонки (витратоміри-лічильники) для відпуску пального споживачем в кількості чотири одиниці у період з 01.01.2020 по 26.06.2020 без їх реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у введеному в експлуатацію резервуарі; в порушення п.п. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України в період з 01.04.2020 по 26.06.2020 (86 днів) встановлено факт неподання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального.

У зв`язку з відмовою оператора АЗС ОСОБА_2 від підписання та отримання акта фактичної перевірки 31.07.2020 складений акт відмови від підписання матеріалів перевірки №363/32/ НОМЕР_1 .

На підставі висновків акта фактичної перевірки від 31.07.2020 №129/32/ НОМЕР_1 ГУ ДПС у Вінницькій області 26.08.2020 прийняло податкові повідомлення-рішення, якими до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи): за порушення п.п. 85.2, 85.4 ст. 85 ПК України податкове рішення №; за порушення п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України податкові рішення № та №; за порушення п.п. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України податкове рішення №.

03.08.2020 один примірник акта фактичної перевірки від 31.07.2020 №129/32/ НОМЕР_1 надіслано на адресу ФОП ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. 10.08.2020 позивачем вказаний акт отримано.

26.08.2020 ГУ ДПС у Вінницькій області надіслано позивачеві прийняті за результатами фактичної перевірки податкові-повідомлення рішення.

27.08.2020 вказані податкові рішення отримані підприємцем за адресою здійснення господарської діяльності.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при проведенні фактичної перевірки позивача діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законами України, відхиливши твердження позивача щодо безпідставності проведення перевірки, прийняття за її результатами рішень, порушення порядку проведення перевірки та порушення відповідачем порядку надіслання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

З огляду на відсутність печатки контролюючого органу у запиті про надання документів (копій документів) від 23.07.2020, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 26.08.2020, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо інших податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції визнав їх правомірними, оскільки позивачем допущено та не спростовано порушення щодо виконання наявного обов`язку обладнати резервуари, які використовуються для здійснення операцій з обігу пального та його зберігання, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками, які зареєстровані в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі станом на 01.01.2020, а також не забезпечено щоденне (крім днів, в які акцизний склад не працює) формування даних про фактичні залишки пального та реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД їх подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику (не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою).

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неврахування судом всіх обставин справи, що призвело до невірного вирішення справи, просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про проведення фактичної перевірки, за результатами якої прийнято оскаржувані рішення, з порушенням вимог Податкового кодексу України, а також вказав, що щоденні дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального після проведення останньої операції з обігу пального у звітній добі не направлено до центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову політику, у зв`язку із запровадженням карантинних заходів на території України, що на думку позивача, виключає його вину як обов`язковий елемент складу порушення вимог Податкового кодексу України.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Вінницькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована наявністю права у контролюючого органу витребовувати у платника податків під час проведення перевірки будь-яких документів. Оскільки станом на дату винесення рішення відповідь на запити контролюючого органу від позивача не надходила, застосовано фінансові санкції за ненадання посадовим особам контролюючих органів документів, що пов`язані з предметом перевірки.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційних скарг, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За приписами пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Відповідно до п. 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно із п.п.75.1.3 п.75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення фактичної перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.

Відповідно до п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених п.п.80.2.1 - 80.2.7 п.80.2 статті 80 ПК України.

Згідно із абз. 3 п. 81.1 статті 81 ПК України у наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Як встановлено судом, наказ від 20.07.2020 № 2189 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 виданий на підставі підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Згідно із п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка проводиться у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Таким чином, вказаний підпункт дозволяє проведення фактичної перевірки у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які відповідно до приписів статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

В наказі ГУ ДПС у Вінницькій області №2189 від 20.07.2020 міститься посилання на підстави проведення перевірки, у направленнях на перевірку від 22.07.2020 №1643 та №1644 також вказано мету проведення перевірки - дотримання вимог, встановлених законодавством України, при здійсненні виробництва, зберігання та обігу підакцизних товарів, а також законодавчо визначені підстави проведення перевірки, а саме: п.п. 80.2.5 п. 80.2 статті 80 ПК України.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав у контролюючого органу для проведення фактичної перевірки.

Щодо порушення порядку проведення перевірки, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. При цьому акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Згідно із п. 86.5 ст. 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Як встановлено судом, наказ на перевірку від 20.07.2020 №2189, направлення на перевірку від 22.07.2020 №1643 та №1644, службові посвідчення посадових осіб ГУ ДПС у Вінницькій області, які прибули 23.07.2020 для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , були пред`явлені оператору АЗС ОСОБА_2 . Після ознайомлення із зазначеними документами останній відмовився від підпису у направленні на перевірку, внаслідок чого був складений акт відмови №357/32/ НОМЕР_1 від 23.07.2020.

При цьому, суд першої інстанції правильно відзначив, що пред`явлення визначених у п. 81.1 ст. 81 ПК України документів допускається і особі, яка фактично проводить розрахункові операції (в даному випадку такою особою є оператор заправних станцій ОСОБА_2 ).

У зв`язку із відмовою оператора АЗС ОСОБА_2 від підписання та отримання акта фактичної перевірки 31.07.2020 посадовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області правомірно складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки №363/32/ НОМЕР_1 та один примірник такого акта направлено позивачу 03.08.2020, тобто наступного робочого дня після реєстрації такого акта.

Як встановлено судом, податкові рішення надіслані на адресу позивача 27.08.2020, що підтверджується рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а отримані 31.08.2020.

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Пунктом 42.2 ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відтак, контролюючим органом на виконання приписів п. 42.2 ст. 42 ПК України надіслано податкові рішення за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, який є суб`єкт владних повноважень, при проведенні фактичної перевірки позивача діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законами України, тому твердження позивача щодо безпідставності проведення та порушення порядку проведення перевірки є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення № від 26.08.2020 прийнято у зв`язку з порушенням, на переконання контролюючого органу, позивачем вимог п. 85.2 п. 85.4 ст. 85 ПК України.

Відповідно до п.п. 20.1.2., 20.1.6, 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Згідно положень п. 85.2 ст. 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з п. 85.4 ст. 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Відповідно до п.73.3 ст.73 ПК України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Аналогічні вимоги до змісту та форми запиту контролюючого органу містяться у п.9, п.10 Порядку отримання інформації контролюючими органами за їх письмовим запитом затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1245 від 27.12.2010 року (далі - Порядок №1245).

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, запит контролюючого органу про надання документів (копій документів) від 23.07.2020 всупереч вимогам п.73.3 ст.73 ПК України не містить такої обов`язкової складової, як печатки контролюючого органу, а тому позивач відповідно до п. 73.3 ст. 73 ПК України не мав обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 09 квітня 2019 року по справі № 804/5722/16, від 10 червня 2019 року по справі №804/5840/16, від 10 березня 2020 року по справі № 120/1378/19.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо неправомірності податкового повідомлення-рішення № від 26.08.2020 року.

Щодо податкових повідомлень-рішень № та №, прийнятих за порушення п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами п.п. 14.1.6. п. 14.1 ст. 14 ПК України, акцизний склад - це спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, а також приміщення, розташовані на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального (крім скрапленого газу природного, бензолу, метанолу), за винятком приміщень для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального розпорядником акцизного складу.

Відповідно до п.п. 14.1.224 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що розпорядник акцизного складу - це суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального (крім скрапленого газу природного, бензолу, метанолу), крім суб`єктів господарювання, які використовують приміщення, розташовані на митній території України, для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального.

Пунктом 230.1 ст. 230 ПК України визначено, що акцизні склади утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро- горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходжень до бюджету акцизного податку.

Акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками та рівнемірами- лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі (далі - рівнемір- лічильник), які зареєстровані в Єдиному державному реєстрі витратомірів- лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.

Відпуск пального без наявності витратомірів-лічильників та рівнемірів- лічильників забороняється.

За змістом п. 12 підрозділу 5 розділу XX ПК України, норми п. 230.1 ст. 230 цього Кодексу щодо обладнання акцизних складів, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками застосовуються з 1 січня 2017 року.

Відповідно до вимог ст. 230 ПК України постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 №891 затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку (надалі - Порядок).

Резервуар - законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки у вигляді стаціонарної споруди або ємності, який призначений для здійснення операцій з обігу пального та його зберігання та для якого встановлена залежність його місткості від абсолютної висоти рівня пального в резервуарі, що оформлено у вигляді градуювальної таблиці (п.п. 3 п. 2 Порядку).

Відповідно до п.п. 4 п. 2 Порядку обіг пального - будь-які операції, що передбачають: фізичне отримання розпорядником акцизного складу пального з переходом права власності чи без переходу права власності на пальне (операції з виробництва, придбання, комісії, доручення, відповідального зберігання та інші операції); фізичний відпуск (відвантаження) розпорядником акцизного складу пального з переходом права власності чи без переходу права власності на пальне (операції з реалізації, комісії, доручення, відповідального зберігання та інші операції).

Враховуючи норми п. 22 підрозділу 5 розділу XX ПК України та п. 12 підрозділу 5 розділу XX ПК України, розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами- лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки:

акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яка перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 01.07.2019;

акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, але не перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 01.10.2019;

акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 01.01.2020.

Тобто, при визначенні загальної місткості розташованих на акцизному складі резервуарів беруться до уваги стаціонарні споруди або ємності, які призначені для здійснення операцій, що передбачають фізичне отримання розпорядником акцизного складу пального чи/або фізичний відпуск (відвантаження) розпорядником акцизного складу пального з переходом права власності чи без переходу права власності на пальне та його зберігання, при цьому акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Під час фактичної перевірки у ФОП ОСОБА_1 встановлено факт реалізації та зберігання ним пального без реєстрації рівнеміра- лічильника рівня пального введеного в експлуатацію резервуара в кількості чотирьох одиниць в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у введеному в експлуатацію резервуарі. Крім того, перевіркою встановлено факт використання підприємцем паливно-роздавальних колонок (витратомірів-лічильників) для відпуску пального споживачем в кількості чотири одиниці без їх реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у введеному в експлуатацію резервуарі.

Пунктом 128-1.1 ст. 128-1 ПК України передбачено, що необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 грн. за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу, та/або незареєстрований витратомір-лічильник.

Отже, у позивача наявний обов`язок обладнати резервуари, які використовуються для здійснення операцій з обігу пального та його зберігання, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками, які зареєстровані в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі станом на 01.01.2020, за невиконання якого накладається штраф у відповідному розмірі.

Як встановлено під час розгляду справи, підтверджено матеріалами справи та не спростовано позивачем, станом на день здійснення посадовими особами податкового органу фактичної перевірки, у позивача на резервуарах з пальним були відсутні витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники, що порушує вимоги пункту 128-1 статті 128-1 ПК України.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що податкові повідомлення-рішення від 26.08.2020 № та №, якими до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі по 80000 грн., прийнято правомірно, відтак підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Щодо податкового повідомлення-рішення №, прийнятого за порушення п.п. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України, колегія суддів враховує наступне.

Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" внесено зміни та доповнення до статей 14, 212, 230, 232 ПК України.

Зазначеними змінами, які набули чинності з 01.07.2019, ПК України доповнено поняттями акцизного складу пересувного і розпорядника акцизного складу пересувного, викладено у новій редакції поняття акцизного складу і розпорядника акцизного складу, розширено визначення платника акцизного податку, змінено порядок реєстрації та роботи акцизних складів, встановлено, що ведення обліку обсягів пального або спирту етилового здійснюється у Системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП та СЕ).

Відповідно до п.п. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С.

Дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального формуються після проведення останньої операції з обігу пального у звітній добі, але не пізніше 23 години 59 хвилин цієї доби, до початку здійснення операцій з обігу пального у добу, що настає за звітною добою, та подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою.

На кожному акцизному складі за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД формуються показники про:

обсяги залишків пального на початок та кінець звітної доби, що визначаються шляхом підсумовування обсягів залишків пального в кожному резервуарі на підставі показників рівнемірів-лічильників, встановлених на таких резервуарах, розташованих на такому акцизному складі;

добовий обсяг реалізованого пального, що визначається шляхом підсумовування обсягів реалізованого за звітну добу пального через кожне місце відпуску пального наливом з акцизного складу на підставі показників витратомірів-лічильників, встановлених на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на такому акцизному складі;

добовий обсяг отриманого пального, що визначається шляхом віднімання від обсягу залишків пального на кінець звітної доби обсягу залишків пального на початок звітної доби та додавання добового обсягу реалізованого пального з такого акцизного складу з додаванням обсягу втраченого пального, зазначеного в акцизних накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі акцизних накладних, та з відніманням додаткового обсягу пального, зазначеного в заявках на поповнення обсягу залишку пального або спирту етилового, зареєстрованих у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Відповідно до абзацу тридцятого п.п. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України дані про залишки пального та про обсяг обігу пального подаються електронними засобами зв`язку у формі електронних документів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Формат даних та структура Єдиного державного реєстру витратомірів- лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі затверджено наказом Міністерства фінансів України від 27.11.2018 №944.

Пунктом 128-1.3 ст. 128-1 ПК України передбачено, що незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику та митну політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000 грн. за кожний не поданий електронний документ.

Згідно з абзацом третім п. 25 підрозділу 5 розділу XX "Перехідні положення" ПК України норми п. 128-1.3 ст. 128-.1 ПК України за неподання електронних документів з акцизних складів, на яких розташовані резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 м3, починають застосовуватися з 1 квітня 2020 року.

Враховуючи, що позивач не виконував покладений на нього податковим законодавством обов`язок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що податкове повідмлення-рішення №, яким застосовано штраф (фінансову санкцію) в розмірі 86000,00 грн, на підставі пункту 128-1.3 статті 128 ПК України, є правомірним.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилені доводи позивача про те, що неподання даних до центрального органу виконавчої влади про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального зумовлене карантинними обмеженнями, бо ОСОБА_1 як особа похилого віку не мав можливості подавати дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального у зв`язку із перебуванням на самоізоляції через запровадження карантинних заходів.

Відповідно до п.п. 3 п. 2 Постанови № 211 (в редакції постанови № 215 від 16.03.2020) заборонено з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Відповідно до п. 4 Постанови № 211 (в редакції постанови № 255 від 02.04.2020) особами, які потребують самоізоляції, є особи, які досягли 60-річного віку, крім осіб, які здійснюють заходи, пов`язані з недопущенням поширення COVID-19, забезпечують діяльність об`єктів критичної інфраструктури.

Відповідно до п. 6 постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" № 392 від 20.05.2020, обов`язковій самоізоляції підлягають, зокрема особи, які досягли 60-річного віку, крім державних службовців і працівників державних органів та органів місцевого самоврядування, народних депутатів України та депутатів місцевих рад, суддів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, а також осіб, які здійснюють заходи, пов`язані з недопущенням поширення COVID-19, забезпечують діяльність підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, які, зокрема провадять діяльність та надають послуги в галузях енергетики, хімічної промисловості, транспорту, у сферах інформаційно-комунікаційних технологій, електронних комунікацій, у банківському та фінансовому секторах, оборонній промисловості.

Таким чином, карантинні обмеження із початку їх запровадження не розповсюджувалися на суб`єктів підприємницької діяльності, що здійснювали діяльність із роздрібної торгівлі пальним та не покладали обов`язку самоізоляції на осіб, які забезпечують їх діяльність. До того ж, подання даних до центрального органу виконавчої влади про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального після проведення останньої операції з обігу пального у звітній добі здійснюється дистанційно в електронній формі, що теж спростовує доводи позивача про неможливість виконання ним обов`язку покладеного п.п. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Головного управління ДПС у Вінницькій області, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 липня 2021 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Шидловський В.Б. Капустинський М.М.