Справа № 120/3273/21-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

07 липня 2021 р. Справа № 120/3273/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обгрунтовано протиправністю дій військової частини, які полягають у не нарахуванні та не виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік в розмірі, що не перевищує місячного окладу грошового забезпечення.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що позивачу матеріальна допомога не надавалась у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортами (заявами) про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не звертався в 2017 році. Відповідно, комісією військової частини не розглядалось питання щодо виплати зазначеної допомоги.

Крім того відповідачем надано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою від 19.04.2021 року відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України з 03.07.2014 року по 25.11.2017 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 22.11.2017 року № 121-рс позивача звільнено з військової служби у запас.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 року № 260, матеріальна допомога за 2017 рік для вирішення соціально-побутових питань не виплачена.

В подальшому, 11.02.2021 року позивач звернувся на адресу військової частини із заявою, щодо виплати матеріальної допомоги за 2017 рік для вирішення соціально-побутових питань, передбаченої наказом Міністерства оборони України № 260 від 11.06.2008 року.

Військова частина листом від 18.02.2021 року № 277, повідомило позивача, що наказ на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік старшому сержанту ОСОБА_1 не надавався, відповідно нарахування та виплата зазначеної допомоги не здійснювалась.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Стосовно клопотання представника відповідача щодо пропущених позивачем строків звернення до суду, слід зазначити наступне.

До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Зазначене дає підстави для висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовця та входить до його складу, тому не може обмежуватися строками звернення до суду. З підстав зазначеного суд відмовляє у задоволенні клопотання військової частини.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно ст. 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України".

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 року № 704 (далі Постанова № 704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 3 пункту 5 цієї постанови надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначені в Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженій наказом Міністра оборони України 11 червня 2008 року № 260 та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329 (далі - Інструкція № 260, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пункт 33.2 Інструкції № 260 передбачає, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно з п. 33.2 Інструкції № 260 матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).

Отже, відповідач зобов`язаний, за наявності визначених умов, виплатити таку допомогу та не вправі вирішувати це питання на власний розсуд у випадку виконання військовослужбовцем для отримання такої допомоги всіх залежних від нього дії.

Однак, для нарахування відповідної допомоги військовослужбовець повинен був ініціювати своє бажання її отримати шляхом подання відповідного рапорту, а також відповідно до наказу Міністерства оборони України від 09.02.2017 року № 88 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2017 рік" та рішення Міністра оборони України від 25.02.2017 року № 1223/з/12, мав би належним чином аргументувати підстави нарахування та виплати такої допомоги.

Оскільки рішенням Міністра оборони України від 25.02.2017 року № 1223/з/12, визначено, що для виплати матеріальної допомоги встановлено 10% спискової чисельності військовослужбовців місячного фонду грошового забезпечення. При цьому, рішення про надання допомоги має бути прийняте виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на відповідний місяць.

Зазначене рішення зобов`язує видавати накази про виплату матеріальної допомоги тільки у випадках: - важкого стану здоров`я військовослужбовця та членів його сім`ї (поранення, контузія, інвалідність та інші випадки тяжких захворювань) за наявності посвідчення або довідки відповідного лікаря; - смерті рідних по крові та шлюбу; - пожежі або стихійного лиха; - одруження військовослужбовця; - народження дитини військовослужбовця або її одруження.

Тобто відповідно до зазначеного рішення імперативно встановлено порядок та підстави виплати такої допомоги.

В свою чергу позивачем до матеріалів справи не було долучено обгрунтованої заяви (рапорту) з якою він звертався до командира військової частини станом на 2017 рік про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань проводиться лише за рапортом військовослужбовця, а доказів подання такого позивачем до суду не надано.

Однак, як стверджує відповідач у відзиві на позовну заяву, що станом на день звільнення позивача з військової служби (22.11.2017) та протягом 2017 року на адресу командування військової частини жодних рапортів, заяв чи клопотань про виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік не надходило, тому підстав для виплати такої допомоги не було.

У даному випадку доцільно звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.11.2018 у справі №824/166/15-а.

На переконання суду, позивач не виконав необхідні дії та не вжив відповідних заходів для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а тому така задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши фактичні обставини та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович