Справа № 300/3632/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/3632/20 пров. № А/857/3059/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Омеляновської Л.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Гладун М.М., Джох Р.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.01.2021р. про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. про визнання дій протиправними, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії за віком (суддя суду І інстанції: Остап`юк С.В.; час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 13.01.2021р. м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту ухвали суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою від 13.01.2021р. закрито в порядку п.4 ч.1 ст.238 КАС України провадження у справі № 300/3632/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківській обл. про визнання дій протиправними, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії за віком (а.с.43-45).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до неправильного закриття провадження у справі (а.с.48-50).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що після прийняття Івано-Франківським окружним адміністративним судом рішення від 28.02.2018р. апелянт відповідно до нових змін у чинному законодавстві був визнаний реабілітованим та 04.06.2020р отримав у встановленому порядку відповідне посвідчення № НОМЕР_1 . Після цього він 31.07.2020р. звернувся до відповідача із відповідною заявою та 21.08.2020р. отримав відмову в проведенні перерахунку пенсії, що стало новою підставою для звернення до суду з адміністративним позовом.

Отже, з моменту прийняття Івано-Франківським окружним адміністративним судом рішення від 28.02.2019р. у справі № 343/2345/17 змінились як підстава, так і предмет адміністративного спору, тому суд прийняв помилкове рішення про закриття провадження у справі № 300/3632/20, опираючись на положення п.4 ч.1 ст.238 КАС України.

Відповідачем ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення, яке відповідає усталеній судовій практиці вирішення спірного питання (а.с.70-72).

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що предметом розгляду даної адміністративної справи є відмова у зарахуванні до загального трудового стажу в потрійному розмірі періоду перебування позивача у засланні з 09.09.1949р. до 25.03.1957р. та непроведення підвищення до пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 01.08.2020р.

В провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 343/2345/17 за позовом ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного управління ПФ України Івано-Франківської обл. про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, предметом розгляду якої була відмова в зарахуванні часу заслання з 09.09.1949р. по 25.03.1957р. в потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії та непроведення підвищення пенсії на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, як громадянину, який необґрунтовано зазнав політичних репресій та згодом був реабілітований.

28.02.2018р. рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили 02.04.2018р., в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного управління ПФ України Івано-Франківської обл., правонаступником якого є ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл., про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, відмовлено.

Таким чином, в розглядуваній справі та адміністративній справі № 343/2345/17, рішення в якій набрало законної сили, виник спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Між тим, вказані висновки суду першої інстанції слід вважати невірним, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Як слідує з матеріалів справи, 09.12.2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. щодо незарахування йому до загального трудового стажу в потрійному розмірі періоду перебування у засланні з 09.09.1949р. по 25.03.1957р. та непроведення підвищення до пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу звернення за перерахунком пенсії, а саме з 01.08.2020р.; зобов`язати пенсійний орган здійснити йому перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням до загального трудового стажу в потрійному розмірі періоду перебування у засланні з 09.09.1949р. по 25.03.1957р. та проведення підвищення пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з часу звернення за перерахунком пенсії, а саме з 01.08.2020р. (а.с.1-8).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує неправомірною відмовою відповідача у задоволенні його заяви від 31.07.2020р. про перерахунок пенсії, при цьому покликається на норми чинних Законів України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», «Про пенсійне забезпечення», наголошуючи на набутті ним статусу реабілітованої особи та потерпілого від політичних репресій, що стверджується посвідченням, виданим 04.06.2020р. Витвицькою сільською радою ОТГ.

Водночас, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.02.2018р., яке набрало законної сили 02.04.2018р., в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного управління ПФ України Івано-Франківської обл., правонаступником якого є ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл., про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, відмовлено (а.с.39-42).

В цій справі суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 реабілітований за ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», а тому чинне законодавство не передбачає можливості зарахування реабілітованим особам часу перебування в засланні до стажу в потрійному розмірі, а також підвищення пенсії на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, як громадянину, який необґрунтовано зазнав політичних репресій та згодом був реабілітований.

Отже, підстави вказаних позовів обґрунтовані різними обставинами, зокрема, розглядуваний позов заявлений позивачем по причині набуття ним статусу реабілітованої особи та потерпілого від політичних репресій, що стало можливим через внесення відповідних змін до законодавства.

Зокрема, з дня набранням чинності Законом України № 2325-VIII від 13.03.2018р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» зазнав суттєвих змін Закон України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», які стосувалися, зокрема, визначення поняття та процедури реабілітації, а також порядку видачі посвідчень, у зв`язку з чим розширилося коло осіб, які мають право отримання компенсацій відповідно до цього Закону.

Також вказані зміни торкнулись приписів п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Отже, висновки суду першої інстанції про тотожність предмету і підстав позову у справах № 300/3632/20 та № 343/2345/18 є невірними.

Право на пенсію підпадає під сферу дії ст.1 Протоколу першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України гарантує всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

Предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами.

У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи.

У справі № 343/2345/17 спірний період вимог починається з 21.06.2017р., 03.10.2017р., тобто, з моменту відповідних звернень щодо перерахунку пенсії.

В розглядуваній справі позивач просить здійснити перерахунок його пенсії, починаючи з 01.08.2020р.

Отже, вказані періоди є різними і не можуть співпадати.

За таких обставин, апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність судового рішення, яке набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, у зв`язку з чим безпідставно застосував до спірних правовідносин положення п.4 ч.1 ст.238 КАС України.

Звідси, правові підстави для закриття провадження в адміністративній справі в порядку п.4 ч.1 ст.238 КАС України є відсутніми.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного закриття провадження у справі, а відтак вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Питання судових витрат буде вирішуватися судом першої інстанції під час винесення судового рішення по суті заявлених позовних вимог згідно вимог ст.143 КАС України, відтак підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.01.2021р. про закриття провадження в адміністративній справі № 300/3632/20 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 07.07.2021р.