Справа № 260/3862/20
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про залишення позовної заяви без розгляду

30 червня 2021 рокум. Ужгород№ 260/3862/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі Шестак Н.В.,

за участю сторін:

позивач: ОСОБА_1 - у судове засідання не з`явився,

представник позивача: адвокат Меженна Вікторія Іванівна,

відповідач: Державна міграційна служба України - представник Радь Олександр Іванович ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області - представник Радь Олександр Іванович,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України (01001, м. Київ, вул. Володимирська,9, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грибоєдова, 12-а, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 30 червня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Ухвалу у повному обсязі складено 05 липня 2021 року.

25 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної міграційної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, якою просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 07 липня 2020 року № 282-20 про відмову громадянину Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 у визнанні біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту; 2) зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

16 лютого 2021 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі.

І. Позиції сторін.

Під час розгляду справи уповноважений представник просила у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду відмовити.

Представник відповідача та третьої особи в підготовчому судовому засіданні просив суд позовну заяву залишити без розгляду.

ІІ. Обставини встановлені судом.

30 листопада 2020 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху та надано строк для усунення недоліків.

Даною ухвалою зобов`язано позивача надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску цього строку або докази того, коли саме він дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

11 лютого 2021 року позивачем подано до суду заяву про поновлення строку на звернення до суду. Заява обґрунтована тим, що у зв`язку з загостренням хвороби встановленої раніше та необхідності хірургічного втручання, позивач вимушений був поїхати до м. Києва на лікування, де протягом певного часу перебував на самоізоляції у зв`язку з тим, що контактував з хворою на короновірусну інфекцію особою, а тому про постановлення вищезазначеної ухвали суду він дізнався після повернення з лікування, а саме 10.02.2021 року, яку по приїзду за місцем проживання йому вручила сусідка. Пропуск позивачем п`ятиденного строку звернення до суду встановленого ч.1 ст. 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» зумовлено поважними причинами викладеними нижче.

Так, позивач ОСОБА_1 є громадянином Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка. Оскаржуване рішення про відмову у наданні статусу біженця від 07 липня 2020 року № 282-20 йому надано не було. Про наявність такого він дізнався з повідомлення Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 29 липня 2020 року, яке отримав 03.08.2020 року.

В той же день, як громадянин іноземної держави, потребуючи правової допомоги він звернувся до Ужгородського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, де йому було призначено адвоката та роз`яснено, що для звернення до суду необхідно, в обґрунтування заявлених позовних вимог, надати переконливі докази того, що дійсно в країні походження він піддається кримінальному переслідуванню, про що заявляв при зверненні до міграційного органу з заявою про надання статусу біженця, що є необхідним виходячи зі змісту Позиції УВКБ ООН "Про обов`язки та стандарти доказування у заявах біженців" 1998 року, а саме: факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні, так і документальні. Загальними правовими принципами доказового права, обов`язок доказу покладається на особу, яка висловлює це твердження.

Такі докази, з країни походження у зв`язку з встановленням карантинних обмежень з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) ним було отримано тільки 23.11.2020 року. Позовна заява подана до суду 25.11.2020 року.

З отриманих документів, вбачається, що стосовно позивача в країні походження дійсно має місце кримінальне переслідування, зокрема відкритий ордер на арешт, у зв`язку з неодноразовою його неявкою до суду для дачі свідчень по кримінальній справі двох підозрюваних, які заарештовані внаслідок зв`язку з терористичною діяльністю, (а.с. 18-29).

16 лютого 2021 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання.

ІІІ. Мотиви суду та норми права застосовані судом.

У відповідності до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За приписами частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зазначеною статтею визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 12 закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз вказаних положень свідчить про те, що Законом встановлено спеціальний строк звернення до суду тривалістю п`ять робочих днів.

Крім того, суд керувався критеріями визначення поважності причин (Постанова ВС від 27.11.2018 № 473/2236/17) виходячи із наступного:

1) ця обставина чи кілька обставин, яка безпосередньо унеможливила чи ускладнила можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк (є причиною); 2) ця обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла або тривала протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 07 липня 2020 року № 282-20 про відмову громадянину Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 у визнанні біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

03 серпня 2020 року позивачем отримано повідомлення про відмову у визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту № 4.4./14, в якому зазначено підставою відмови рішення Державної міграційної служби України від 07 липня 2020 року № 282-20, (а.с. 160).

03 серпня 2020 року дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги Ужгородського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначено адвоката Меженну Вікторію Іванівну для представлення інтересів у суді у справі про відмову у визнанні біженцем ОСОБА_1 , (а.с. 28) та підписано довіреність про представлення інтересів ОСОБА_1 Меженною Вікторією Іванівною , (а.с. 29).

Відповідно до частини першої статті 55 КАС сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частини першої статті 57 КАС представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно із частиною четвертою статті 59 КАС повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Таким чином, представник позивача 03 серпня 2020 року мала права необхідні для представлення і захисту прав, свобод та інтересів позивача, однак з позовної заявою до суду звернулася 25 листопада 2020 року.

За частиною 2 статті 79 КАС України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати суду докази разом із поданням позовної заяви.

Щодо доводів представника позивача про те, що строк звернення до суду пропущений у зв`язку з тим, що позивачем тільки 23.11.2020 року отримані докази того, що дійсно в країні походження він піддається кримінальному переслідуванню, то такі не можуть слугувати підставою для поновлення строків звернення до суду, оскільки у відповідності до частини 4 статті 79 КАС України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Таким чином, докази, що дійсно в країні походження він піддається кримінальному переслідуванню, представником могли бути подані під час підготовчого засідання, за умови що позов подано із дотриманням встановленого строку. Крім того, як встановлено судом позивач намагався здобути нові докази, про які не повідомляв та які відповідачем не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

За заявою анкетою від 09 грудня 2019 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, заявник повідомляє: "Має надати свідчення щодо двох підозрюваних, заарештованих за зв`язок з терористичною діяльністю. Куди він мав з`явитися, де мав подати нейтральні свідчення щодо вищевказаної справи для обвинувачення або захисту. Вимагають заявитися до суду Магістрату Кадувела. 2005.08.10 на 9 год ранку". Із заявою анкетою подав оригінал документу № 94705, виданий 2005.08.07 суд магістрату Кадувала, ( а.с.53).

Судом не встановлено будь-яких обставин, які не залежали від волі позивача та ускладнили звернення позивача до суду у визначений строк.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючі пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови".

У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Як зазначив Верховний Суд у своїй ухвалі від 15.02.2018 по справі №800/499/17, строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Необхідно зазначити, що поновлення процесуальних строків на оскарження судових рішень є дискреційними повноваженнями суду, а під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний або судовий орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Відповідно до статті 123 частини 3 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За частиною четвертою статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до статті 240 частини 1 пункту 8 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

Водночас, позивач звертає увагу на карантинні обмеження і необхідні докази були ним отримані тільки 23.11.2020 року, тому до суду звернувся 25 листопада 2020 року.

Однак такі доводи, не можуть прийнятися судом, оскільки 03 серпня 2020 року, в день отримання повідомлення від 29 липня 2020 року, позивачу було призначено адвоката, що підтверджується Дорученням для надання безоплатної правової допомоги від 03 серпня 2020 року та Довіреністю від 03 серпня 2020 року, виданої на підставі наказу/доручення Ужгородського місцевого центру з надання правової допомоги. Вказана обставина вказує на те, що адвокат мала всі повноваження для вчинення необхідних процесуальних дій, в тому числі своєчасного подання позову. Жодних поважних причин чи обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк - судом не встановлено.

Відтак, беручи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку, що дана обставина вказана позивачем у заяві від 11 лютого 2021 року, також є неповажною та викладені обставини з яким позивач пов`язував своє право на звернення до суду з дотриманням строку спростовані встановленими судом обставинами.

Враховуючи те, що причини пропуску строку, які наведені позивачем в заяві про дотримання строку звернення до адміністративного суду - визнано неповажними, суд дійшов висновку, про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 173, 180, 181, 183, 248 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено КАС України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

СуддяТ.В.Скраль