Справа № 160/10898/20
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2021 року м. Дніпросправа № 160/10898/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Цвєткової К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРВЕЙ» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 р. (суддя Бондар М.В.) в адміністративній справі № 160/10898/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРВЕЙ» до Дніпровської митниці Держмитслужби, про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРВЕЙ» звернулось до суду із позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110110/2020/00050 від 23.07.2020 та рішення про коригування митної вартості товарів № UA110110/2020/300026/1 від 23.07.2020, прийняті Дніпровською митницею Держмитслужби.

В обґрунтування пред`явленого позову вказувалось, що 22.07.2020 позивачем здійснено митне оформлення партії товару, що надійшов від резидента Литовської Республіки UAB за митною декларацією №UA110110/2020/010320 на митному посту Дніпровської митниці. Відповідачем відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою позивачем митною вартістю товарів з підстав відсутності документального підтвердження відомостей, що піддаються обчисленню та підтверджують числові значення митної вартості товарів за методом визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) та 23.07.2020 відповідачем сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2020/00050 відповідно до якої Дніпровською митницею застосовано резервний метод визначення товарів та відповідно прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110110/2020/300026/1 від 23.07.2020. Позивач вважає, що відповідачу надано повний пакет документів на підтвердження митної вартості товару, визначеної ним за методом №1 - за ціною договору (контракту).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами загального позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, задовольнивши позов. Скаржник зазначає, що заявлена митна вартість документально підтверджена, а висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи.

У письмовому відзиві відповідач просив залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги. Відповідач просив здійснювати розгляд справи без участі його представника.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірних рішень відповідача.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України (МК України).

Відповідно до частини 1 статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно з частиною 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частина 2 ст. 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як встановлено судом першої інстанції, 23.06.2020 року між ТОВ «КАРВЕЙ» ( «Покупець»), UAB Grunntech («Постачальник») та правовласником GRUNNTECH GmbH- інжирінговий і виробничо-технічний підрозділ правовласника товарного знака Finwhale укладено Договір поставки №7/UАB. Відповідно до умов договору Постачальник зобов`язується постачати в порядку та на умовах даного Договору автомобільні запчастини Finwhale з метою подальшої реалізації Товару, а Покупець зобов`язується приймати та оплачувати товари в порядку та на умовах договору; правовласник не заперечує та підтверджує свою згоду на поставку Постачальником Товарів Покупцю і на продаж Покупцем Товарів третім особам на території України. (п.1.1 Договору).Відповідно до п.1.2. Договору поставки перелік Товару, що постачається, його комплектність та асортимент вказуються в Додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору поставки.Згідно з п.1.4. Договору поставки, на кожну партію товару складається інвойс і пакувальний лист, які є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п.3.1. Договору загальна сума складає 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів США. Пунктом 3.2. Договору поставки визначено, що оплата окремих партій товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Покупця не пізніше 7-ми днів до дати поставки. Оплата здійснюється на підставі проформи інвойсу. Ціни в інвойсі формуються, виходячи із діючих цін у Постачальника на момент складання проформи інвойсу. У пункті 4.1. Договору поставки визначено, що Товар постачається партіями згідно замовлень Покупця, на умовах, Шауляй (Siaulial), згідно з Міжнародними правилами інтерпретації торгових термінів Інкотермс - 2010. Вантажовідправником Товару за дорученням Постачальника може бути UAB. Bielckio 30A, Шауляй, Литва. Постачальник несе всі витрати по навантаженню та розвантаженню Товару на території UAB у тому числі у автомобіль Перевізника Покупцю (Позивача).

Для здійснення митного контролю та митного оформлення декларантом 22.07.2020 року подана митна декларація №UA110110/2020/010320, відповідно до якої для проведення відповідачем митного оформлення було заявлено товар з наступним описом в графі 31: обладнання для фільтрування палива чи мастил у двигунах внутрішнього згорання для транспортних засобів: FL101 масляний фільтр 300 шт.; FL105 масляний фільтр - 300 шт.; FL110 масляний фільтр - 50 шт.; PF12 паливний фільтр 24 шт.; FL402 масляний фільтр - 100 шт.; FL901 масляний фільтр 20 шт.; PF605 паливний фільтр 20 шт. Торговельна марка FINWHALE. Виробник: GRUNNTECH GmbH. Країна виробництва: CN.» (далі Товар №3);

системи підвіска та їх частини (включаючи амортизатори) до транспортних засобів: (амортизатори за переліком). Торговельна марка FINWHALE Виробник: GRUNNTECH GmbH. Країна виробництва: CN.» (далі Товар №4); гальма та гальмові системи з підсилювачами та їх частинами для дискових гальм до транспортних засобів: (гальмівні колодки, дискові за переліком)... Торговельна марка FINWHALE. Виробник: GRUNNTECH GmbH. Країна виробництва: CN.» (далі Товар №6); запасні частини до транспортних засобів, частини мостів ведучих з диференціалом, сталеві, механічно оброблені, у комплектах шрус, хомут, мастило для шрусу, пильник для автомобілів: FJ218 шрус - 100 к-m.; FJ219 шрус - 10 к-m.; НОМЕР_1 шрус 30 к-т.; Торговельна марка FINWHALE. Виробник: GRUNNTECH GmbH. Країна виробництва: CN.» (далі Товар №12); системи підвіски та їх частини до транспортних засобів марки ВАЗ, ГАЗ, DAEWOO: НОМЕР_1 Кульова опора 300 шт.; FJ411 Кульова опора 240 шт.; FJ480 Кульова опора - 84 шт.; Торговельна марка FINWHALE. Виробник: GRUNNTECH GmbH. Країна- виробництва: CN.» (далі Товар №14); рульові колеса, рульові колонки та картери рульових механізмів, їх частини для транспортних засобів марки ВАЗ, ГАЗ, DAEWOO: НОМЕР_2 Накінечник рульової тяги - 24 шт.; FJ403 Накінечник рульової тяги - 24 шт.; FJ482 Накінечник рульової тяги - 36 шт.; FJ483 Накінечник рульової тяги -36 шт.; Торговельна марка FINWHALE. Виробник: GRUNNTECH GmbH. Країна виробництва: CN.» (далі Товар №15); частини та пристрої для ремонту та обслуговування транспортних засобів цивільного призначення. Частини зчеплення для автомобілів: (диски зчеплення та автомобільне зчеплення за переліком). Торговельна марка FINWHALE. Виробник: GRUNNTECH GmbH. Країна виробництва: CN.» (далі Товар №20).

Митна вартість товарів заявлена декларантом за основним методом відповідно до ст. 58 МК України: Товару №3 на рівні - 3,087 дол. США/кг; Товару №4 на рівні - 4,825 дол. США/кг; Товару №6 на рівні - 3,992 дол. США/кг; Товару №12 на рівні - 4,724 дол. США/кг; Товару №14 на рівні - 4,915 дол. США/кг; Товару №15 на рівні - 4,898 дол. США/кг; Товару №20 на рівні - 5,427 дол. США/кг.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з митною декларацію від 22.07.2020 №UA110110/2020/010320 надано наступні документи: 1)Пакувальний лист №GR-U20/025 від 16.07.2020; 2)Рахунок-фактура (інвойс) №GR-U20/025 від 16.07.2020; 3)Автотранспортна накладна №0148141 від 16.07.2020; 4)Документ на підтвердження вартості перевезення послуг №149 від 16.07.2020; 5)Зовнішньоекономічний договір №7/UAB від 23.06.2020; 6)Договір про перевезення №149 від 01.12.2016; 7)Договір про перевезення №46-20 від 13.07.2020; 8)Договір про перевезення № СВ 10/2015 від 01.10.2015; 9)Копія митної декларації країни відправлення №20LTC0100EK102578 від 16.07.2020; 10)Копія митної декларації країни відправлення №20LTLC0100EK102500 від 16.07.2020.

За результатами перевірки документів та відомостей (формато-логічний контроль), наданих до митного оформлення Дніпровською митницею виявлено наступні розбіжності та відсутність відомостей:

І. Відсутність перекладу документів.

Скаржник стверджує, що відсутність перекладів документів митного оформлення не є підставою для сумнівів визначення складових митної вартості товару, оскільки, за приписами ч. 1 ст. 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, подаються контролюючому органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Вимагати переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, контролюючі органи можуть тільки v разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги представник скаржника зазначив, що документи, подані до митниці, складені у тому числі, російською мовою. Митниця не обґрунтувала необхідності надання перекладу документів, не вказавши їх перелік та не зазначивши, які саме відомості зазначені в цих документах потребують перевірки або підтвердження відомостей.

Колегія суддів зазначає, що статтею 254 МК України визначено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Таким чином, органи доходів і зборів мають право вимагати перекладу українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Відповідач лише констатував відсутність перекладу документів українською, складених російською мовою, не обґрунтувавши таку вимогу.

ІІ. Відсутність заявки на кону партію товарів.

Така вимога відповідача ґрунтувалась на пункті 4.2 контракту від 23.06.2020 № 7/UАВ, яким передбачена Заявка на кожну конкретну партію товару.

Скаржник зазначає про ігнорування судом першої інстанції обставини того, що заявка (замовлення) на поставку товару б/н від 01.07.2020 та до замовлення на поставку товару б/н від 06.07.2020 були надані декларантом додатково, супровідним листом від 23.07.2020 № 23/07 разом із поясненнями.

ІІІ. Ненадання сертифікату про походження товарів.

Скаржник звертає увагу, що такий Сертифікат самим постачальником не надавався, контрактом надання такого документу не передбачено. Позивачем до митного оформлення були надано Копії сертифікатів відповідності (Certificate of products for invoce) UA*46A(b)*0236*00 від 11.10.2017; UA*46A(b)*0237*00 від 11.10.2017; НОМЕР_3 (b)*0238*00 від 11.10.2017: НОМЕР_3 (b)*0239*00 від 11.10.2017. Окрім цього, зауваження щодо не надання декларантом сертифікатів відповідності не обґрунтовані, оскільки, відповідно до положень ст. 53 МК України, сертифікати якості та відповідності не є документами на підтвердження митної вартості товару, подання таких документів до митного органу законом не вимагається. Також безпідставними є сумніви відповідача щодо достовірності заявлених декларантом даних щодо укладення позивачем контракту з виробником товарів, які підтримані судом першої інстанції, а саме - зазначення в інвойсі різних країн походження (Польша, Китай, Німеччина Латвія, Південна Корея). Однак, виробничі потужності Постачальника розташовані у різних (зазначених) країнах. Тому країна походження товару в інвойсі вказана на підставі виробництва товару в цій країні.

ІУ. Щодо платіжного доручення № 27 від 14.07.2020/

Це платіжне доручення містить дані у призначені платежу про інвойс №01-1120/025 від 14.07.2020, що, на думку відповідача, не кореспондується за датою із наданим до митного контролю інвойсом за тим же номером (№01-1120/025), однак за іншою датою - «від 16.07.2020». Однак, позивач надав пояснення, що у платіжному дорученні було посилання на інвойс (Ж-Ш0/025 від 14.07.2020, надісланий Постачальником для перерахування коштів (тобто рахунок на передоплату), а остаточний інвойс СЖ-1120/025 від 16.07.2020 Постачальник надав разом із супровідними документами, який кореспондується із датою пакувального листа ОК-П20/025 від 16.07.2020 та який Позивачем було надано до митного оформлення.

У. Щодо доводів відповідача про зазначену у декларації країни відправлення суми 22 984,85 Євро, яка є значно вищою, ніж заявлена митна вартість товару 26 304,5259 доларів США та заявлена ціна товару згідно інвойсу (без витрат на транспортування) 25 816,54 доларів США.

Позивач листом № 23/07 надавав пояснення, що в митних деклараціях країни відправлення від 16.07.2020 сума вартості перераховується за курсом, зазначеним на офіційному веб-сайті Литовської митниці, який встановлюється на період з 01.07.2020 по 31.07.2020. Згідно офіційного курсу Литовської митниці 1 Євро дорівнює - 1,1232 доларів США, що в перерахуванні дорівнює заявленій ціні інвойсу 25 816,54 доларів США (22 984,85 Євро*1,1232 долар США = 25 816,54 доларів США) та повністю відповідає заявленій Позивачем митній вартості та відображено в наданих документах.

Судом не здійснена перевірка доводів позивача про те, що курс національного банку Литви, на який посилався відповідач у відзиві на позовну заяву, не може враховуватись, оскільки: 1) митниця посилається не на офіційні сайти республіки Литва, а на приватний білоруський економічний сайт; 2) наведення різниці курсів поданих валют Євро та долару США недоречно, оскільки офіційною валютою Литви і так є валюта Євро і посилання на курс Євро до Євро, а точніше невідомої валюти до Євро та до долару США і перерахунок вартості через білоруський рубль є безпідставним та протиправним.

УІ. Щодо транспортних витрат.

На підтвердження транспортних витрат позивачем було надано договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 149 від 01.12.2016, договір організації перевезення вантажів автомобільним транспортом № 46-20 від 13.07.2020, договір про перевезення № СВ10/2015 від 01.10.2015, автотранспортна накладна (Intemetional consignment note) (CMR) № 0148141 від 16.07.2020, довідка ФОП ОСОБА_1 про транспортно-експедиційні витрати № 149 від 16.07.2020, рахунок на оплату № 149 від 22.06.2020, заявку на транспортне перевезення б/н. Оскільки оплата за транспортне перевезення була здійснена після (24.07.2020) отримання Позивачем від перевізника акту наданих послуг, докази оплати транспортних послуг Позивачем (22.07.2020) до митного оформлення за митною декларацією не надавались, що не є підставою для прийняття спірних рішень.

Також, скаржник наполягає на застосуванні правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.05.2019 по справі №804/16553/14, відповідно до якого законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватись розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватись будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Скаржник також заперечує проти визначення митної вартості товару за резервним методом.

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Положеннями частин другої та третьої статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

За приписами частини восьмої статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно Правил заповнення рішень про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

У спірному рішенні про коригування митної вартості не зазначено митної декларації, яка стала джерелом інформації для коригування митної вартості. Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі №815/1670/17 вказав на те, що такий підхід для формування оскаржуваних рішень про коригування митної вартості прямо суперечить наведеним вище положенням законодавства, що є самостійною підставою для їх скасування. Також, у спірному рішенні про коригування митної вартості товару не зазначені підстави визначення митної вартості саме у такому розмірі, які чинники на це вплинули та чим це підтверджено.

Колегія суддів вважає, що доводи скаржника ґрунтуються на належних та допустимих доказав. Наведене мотивування безпідставності висновків відповідача відповідає положенням Митного кодексу України.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність, визначених статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції 2102 грн. (т. 1 а.с. 12) та судового збору за подачу апеляційної скарги 3153 грн. (т. 2 а.с.22), всього на суму 5255 грн., які підлягають відшкодуванню.

Скаржником також заявлено до відшкодування витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції 8000 грн. та в суді апеляційної інстанції 10000 грн.

Частинами 1-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях у справі "Баришевський проти України", у справі "Гімайдуліна і інших проти України", у справі "Двойних проти України", у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження таких витрат надано договір про надання правової допомоги № 01-01-09/20 від 01.09.2020, рахунок-фактура №69/20 від 01.09.2020, платіжне доручення № 1468 від 02.09.2020 на суму 8000 грн., акт прийому-передачі послуг від 03.09.2020, додаткова угода № 1 до договору № 01-01-09/20, рахунок-фактура № 16/21 від 16.02.2021, платіжне доручення № 1580 від 17.02.2021, акт прийому-передачі послуг від 24.02.2021.

Колегія суддів зазначає, що до акту прийому-передачі включені послуг, які за своїм змістом не є правовими, як-то: направлення апеляційної скарги до суду, моніторинг подальшого руху справи, підготовка реквізитів для сплати судового збору та інш.

Проаналізувавши зміст наведених документів, колегія суддів дійшла висновку про те, що відшкодуванню підлягають витрати, понесені позивачем на правову допомогу по складанню позовної заяви (4000 грн.), апеляційної скарги та участь представника скаржника у судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги (2000 грн.). Робота по складанню апеляційної скарги, яка оцінена адвокатом у 7200 грн. (6 годин.). Однак, зважаючи на зміст апеляційної скарги, яка, фактично, відтворює зміст позовної заяви, відшкодування витрат на її підготовку, на думку колегії суддів, також має складати 4000 грн. Всього відшкодуванню підлягають витрати на професійну правничу допомогу на суму 10000 грн.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРВЕЙ» задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 р. в адміністративній справі № 160/10898/20 скасувати та ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРВЕЙ» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 110110/2020/00050 від 23.07.2020 та рішення про коригування митної вартості товарів № UA 110110/2020/300026/1 від 23.07.2020.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРВЕЙ» (, вул. Винокурова, буд. 1 м. Дніпро, 49000) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби (, вул. Княгині Ольги, буд. 22 м. Дніпро, 49038) судові витрати зі сплати судового збору на суму 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. та судові витрати на правову допомогу на суму 10000 (десять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 15 червня 2021 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий