Справа № 640/3390/21
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року м. Київ №640/3390/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., при секретарі судового засідання Васильєвій Ю.В., за участі представника позивача - Матейко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Енівей»
доГоловного управління ДПС у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 15 червня 2021 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз`яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Енівей» (, 07053, Київська обл., Поліський район, смт.Красятичі, вул. жовтнева, буд 84) з позовом до Головного управління ДПС у Київській області ( місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області №6120/0901 від 08.12.2020 року та №6119/0901 від 08.12.2020 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, шо Товариство з обмеженою відповідальністю «Енівей» не здійснювало зберігання пального у розумінні Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», оскільки придбане ним пальне у кількості 965, 43 л. для здійснення власних господарських потреб, було відвантажено безпосередньо у паливний бак транспортних засобів у пункті розвантаження за адресою ТОВ «Енівей». Також позивачем зазначено, що запит на інформацію, надісланий контролюючим органом, було складено з порушенням вимог Податкового кодексу України, а тому платник податків не зобов`язаний був надавати відповідь на такий запит.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.02.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що під час перевірки встановлено, що відповідно до акцизної накладної форми «П» від 04.05.2020 №340 ТОВ «Інтер Лайт» реалізовано пальне (важкі дистиляти (газойл) код УКТ ЗЕД ) в кількості 965,43 л. ТОВ «ЕНІВЕЙ» за адресою: Київська область, Поліський район, смт. Вільга, вул. Лісова, 77. Таким чином, ТОВ «ЕНІВЕЙ» за адресою: Київська область, Поліський район, смт. Вільга, вул. Лісова, 77 здійснювалось зберігання пального за відсутності діючої ліцензії на право зберігання пального, чим порушено вимоги частини першої ст.15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах., та пального» в змінами та доповненнями (далі - Закон України №481). При цьому, відповідач заперечує наявність в позивача транспортних засобів, оскільки останні не відображені у звітності підприємства, а також позивачем не надано жодних доказів, які б підтвердили об`єм паливних баків транспортних засобів.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що зміст Акта перевірки не відображає обставин використання та зберігання Позивачем пального, наявність його залишку на дату перевірки, а надані відповідачем документи, що підтверджують придбання пального не є беззаперечними доказами зберігання такого пального. В свою чергу, позивач придбав дизельне пальне у ТОВ «Інтер Лайт» виключно для потреб власного споживання, а саме, для заправки паливних баків вантажної техніки.

В судовому засіданні 15 червня 2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засіданні 15 червня 2021 року не з`явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним сном.

У судовому засіданні 15 червня 2021 року на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 06 листопада 2020 року працівниками ГУ ДПС у Київській області на підставі наказу від 02 жовтня 2020 року №1483 та направлень на фактичну перевірку від 09 жовтня 2020 року №1086 та №1087, проведена фактична перевірка місця зберігання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить суб`єкту господарювання ТОВ «Енівей».

За результатами вказаної перевірки складено акт фактичної перевірки від 06 листопада 2020 року №135/10-36-09-00-20/35525630 (далі-акт перевірки), в якому зафіксовано порушення ст.15 Закону №481/95-ВР, а саме: зберігання пального без ліцензії та п.85.2 ст.85 ПК України - ненадання документів на запит контролюючого органу.

На підставі акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення від 08 грудня 2020 року:

- №6119/0901 про застосування штрафних санкцій в сумі 500000,00 грн. за порушення ст.15 Закону №481/95-ВР, за зберігання пального без наявності ліцензії на кожне місце зберігання.

- №6120/0901 про застосування штрафних санкцій в сумі 1 020,00 грн. на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 і п. 121.1 ст. 121 ПК України за порушення п. 85.2 ст. 85 ПК України.

Не погодившись із викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Так, стверджуючи про порушення відповідачем порядку проведення фактичної перевірки, позивач зазначає, що в наказі на проведення перевірки та Витязі з додатку №1 до Наказу відсутні будь-які конкретні підстави призначення перевірки, а зазначено лише посилання на пункти Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що у Витязі з додатку №1 до Наказу від 02.10.2020 №1483 про проведення фактичної перевірки, відповідач, як на підставі проведення перевірки посилається на п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Як вказано судом вище, підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 цієї статті встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

У постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №810/1394/16, від 05.11.2018 у справі №803/988/17, від 07.11.2019 у справі №140/391/19, сформульована правова позиція, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства (https://reyestr.court.gov.ua/Review/74258855).

Для призначення фактичної перевірки з цих підстав немає необхідності в отриманні інформації про порушення з боку платника податків.

Така сама позиція застосована Верховним Судом у справі №815/1978/18 у постанові від 10.04.2020.

За таких обставин, суд відхиляє доводи позивача в частині порушення відповідачем порядку проведення фактичної перевірки.

Що стосується протиправності податкового повідомлення-рішення №6119/0901 про застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 500 000, 00 грн. за порушення ст.15 Закону №481/95-ВР, за зберігання пального без наявності ліцензії на кожне місце зберігання, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995р №481/95-ВР (далі - Закон № 481), який застосовується судом у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - прийняття спірного ППР - 25.09.2020р.

За змістом статті 1 Закону №481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Приписами статті 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що зберігання пального здійснюється суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Відповідно до частин 1-3 статті 17 Закону №481/95-ВР передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Отже, відсутність ліцензії при здійсненні діяльності, яка підлягає ліцензуванню, є протиправним діянням, внаслідок якого настає відповідальність, визначена Законом №481/95-ВР.

Водночас, згідно із пунктом 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі ортами.

Податкове правопорушення це діяння яке посягає на важливі для держави суспільні відносини, порушення яких є шкідливим як для держави так і суспільства.

Відповідач стверджує, що позивач порушив вимоги ст. 15 Закону № 481, а саме: зберігав пальне без наявності ліцензії.

Суд не погоджується із таким висновком податкового органу, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 86.1. ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Тобто акт перевірки має містити опис встановленого порушення та докази його вчинення.

Разом із тим із дослідженого акту судом встановлено, що перевіряючі обмежились лише описом факту придбання ТОВ ««Енівей»» дизельного пального, не встановивши факт його зберігання, місце зберігання, наявні на час перевірки залишки та порядок використання.

Позивач не заперечує факту поставки пального, проте заперечує факт його зберігання, наголошуючи, що перевіркою встановлено лише факт придбання пального, проте не встановлено жодних обставин його зберігання, а саме, в якому виді, місці, об`ємі зберігалось пальне, перебування на балансі ТОВ «Енівей» будь-яких ємностей.

Позивач зазначає, що не зберігав пальне на території товариства, а куплене згідно видаткової накладної №2609 від 04 травня 2020 року у ТОВ "ІПТЕР ЛАИТ" дизельне паливо ДТ-Л-К5 ґатунок С у кількості 965,43 літрів на загальну суму 12 000 грн. (з ПДВ) було відвантажено безпосередньо у паливні баки транспортних засобів у пункті розвантаження.

За твердженням позивача, у власності ТОВ "Енівей" перебуває транспортний засіб DAF CF 75.360, об`єм паливного баку якого становить 430 л., на підтвердження чого надано суду Висновок про вартість майна, який виконано суб`єктом оціночної діяльності ПП «Габ`яно».

Також, за твердженням позивача на підставі Договору перевезення №1.05 від 30.04.2020 року та Заявки №1 від 30.04.2020 року до цього Договору перевезення №1.05 від 30.04.2020 року ТОВ «ЕНІВЕЙ» в травні 2020 року користувалось послугами перевезення ФОП ОСОБА_1 , який володіє транспортним засобом DAF 95 об`єм паливного баку якого становить 870 літрів, на підтвердження чого також надано суду Висновок про вартість майна та копію заявки №10 до Договору перевезення №1.05 від 30.04.2020.

На підтвердження заправки паливних баків транспортних засобів, які ТОВ "ЕНІВЕЙ" використовує у власній господарській діяльності, позивачем надано суду копії Лімітно-забірної картки за №0009 від 04 травня 2020 року по заправці транспортного засобу DAF CF 75.360 (АІ7960П) на загальну кількість 320 літрів та копію Лімітно-забірної картки за №0012 від 04 травня 2020 року по заправці транспортного засобу DAF 95 XF ( НОМЕР_1 ) на загальну кількість 645 літрів.

Також, до матеріалів справи долучено копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_2 та DAF CF 75.360.

Відтак враховуючи надані сторонами пояснення, а також документи на підтвердження вище викладеного, можна дійти висновку, що доставка позивачу пального від ТОВ "ІПТЕР ЛАИТ" здійснювалась безпосередньо до транспортних засобів, а не у ємності, що відповідачем під час судового розгляду справи не спростовано.

Як зазначено вище, за фактом використання придбаного у "ІПТЕР ЛАИТ" пального (заправку ним залучених транспортних засобів) були складені Лімітно-забірні картки за №0009 від 04 травня 2020 року та за №0012 від 04 травня 2020 року, в яких зазначено які транспортні засобі заправлялись та якою кількістю пального, проте, зазначені документи залишені контролюючим органом поза увагою.

Суд зауважує, що відповідно до пп. 14.1.6 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України, акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

При цьому, не є акцизним складом паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої.

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів того, що придбане позивачем пальне зберігалось ним у стаціонарних паливних ємностях чи паливних складах для його зберігання, як і не надано власне доказів наявності у позивача відповідних приміщень/засобів для зберігання, натомість, як встановлено судом вище, таке паливо було розлито в баки для пального транспортних засобів, які позивач використовує у своїй господарській діяльності, що виключає обов`язок ТОВ «Енівей» на отримання відповідної ліцензії для зберігання пального, оскільки факт такого зберігання відповідачем не доведено, а судом не встановлено під час розгляду справи в судовому засіданні.

На думку суду, досліджені відомості реєстру акцизних накладних про придбане позивачем пальне, як єдина фактична підстава висновку перевірки про виявлення факту зберігання пального без ліцензії, за фактичної відсутності будь-якого пального та його зберігання позивачем, виключає сам факт допущення ним відповідного правопорушення у зв`язку із відсутністю події такого порушення та як наслідок, виключає можливість притягнення його до відповідальності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 08.12.2020 №6119/0901, а тому позовні вимоги щодо скасування такого податкового повідомлення-рішення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 08.12.2020 №6120/0901 про застосування штрафних санкцій в сумі 1 020,00 грн. на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 і п. 121.1 ст. 121 ПК України за порушення п. 85.2 ст. 85 ПК України, суд зазначає наступне.

Згідно з п.73.3 ст. 73 ПКУ, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підіверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено иедостовірпість даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:

податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарі в/послуг помилок при

зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;

акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

5-1) виявлено недостовірність даних, що містяться у звіті про підзвітні рахунки, поданому фінансовим агентом;

5-2) отримано повідомлення від компетентного органу іноземної держави, з якою Україною укладено міжнародний договір, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або укладених на їх підставі міжвідомчих договорів, про виявлення таким органом помилок, неповних або недостовірних даних, наданих фінансовим агентом щодо підзвітного рахунка особи, яка є резидентом відповідної іноземної держави, або про невиконання фінансовим агентом зобов`язань, передбачених таким міжнародним договором;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, а саме копію запиту відповідача про надання документів, судом встановлено, що такий запит складено без додержання відповідної форми, а саме, запит ГУ ДПС у Київській області від 27.10.2020 року про надання документів, виготовлений з порушенням також і Національного стандарту України «УНІФІКОВАНА СИСТЕМА ОРГАНІЗАЦІЙНО-РОЗПОРЯДЧОЇ ДОКУМЕНТАЦІЇ. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженого Наказом Держспоживстандарту України 07.04.2003 №55, оскільки виготовлений не на фірмовому бланку і без обов`язкових реквізитів органу державної влади, зокрема без печатки контролюючого органу, обов`язкова наявність якої передбачена підпунктом 3 п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, що в свою чергу, враховуючи приписи вказаної статті, звільняє платника податків від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем не було допущено порушення п. 85.2 ст. 85 ПК України, оскільки недодержання відповідачем правил оформлення запиту на надання документів, нівелює обов`язок позивача щодо виконання такого запиту.

За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення №6120/0901 від 08.12.2020 та наявність підстав для його скасування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енівей» підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енівей» (, 07053, Київська обл., Поліський район, смт. Красятичі, вул. Жовтнева, буд 84) - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області №6119/0901 від 08.12.2020.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області №6120/0901 від 08.12.2020.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області ( місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енівей» (, адреса: 07053, Київська обл., Поліський район, смт. Красятичі, вул. Жовтнева, буд 84) судові витрати у розмірі 7 515, 30 грн. (сім тисяч п`ятсот п`ятнадцять гривень тридцять копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05 липня 2021 року.

Суддя Н.Г. Вєкуа