Справа № 580/2448/21
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року справа № 580/2448/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради, в якому просила:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо встановлення статусу "особи з інвалідністю внаслідок війни";

- зобов`язати відповідача встановити позивачу статус "особи з інвалідністю внаслідок війни" та видати "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходила службу в органах внутрішніх справ. Під час виконання службових обов`язків з нею стався нещасний випадок, що підтверджуватися актом форми Н-1 № 111 від 18.03.2019 та актом форми Н-5. Згідно свідоцтва про хворобу №223 від 06.10.2020, виданого Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області" захворювання позивача пов`язані з виконанням службових обов`язків. Позивачу 29.12.2020 встановлено II групу інвалідності у зв`язку з травмами, що пов`язані з виконанням службових обов`язків та видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 АББ № 776901. Позивач звернулась до відповідача із заявою про встановлення статусу "особи з інвалідністю внаслідок війни" та видачі посвідчення відповідного зразка. Листом від 12.02.2021 №01-468/07 позивачу відмовлено у задоволенні її заяви. Позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що порушує її права.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом без повідомлення учасників справи (письмове провадження).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, надав до суду відзив на позовну заяву у якому зазначено, що рішення про відмову позивачу у встановленні статусу Особи з інвалідністю внаслідок війни прийнято з урахуванням листа-роз`яснення Міністерства у справах ветеранів України. У відзиві вказано, що позивач отримала травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків, що настала під час проходження служби в Національній поліції України, а не під час проходження служби в органах внутрішніх справ, отже до неї не можуть бути застосовані положення п.2 ч.2 ст.7 Закону України № 3551-ХІІ. Відповідач вважає, що у позивача відсутні права на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки остання отримала травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків, а не під час виконання військового обов`язку. За вказаних обставин просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У період з 31.05.2021 по 01.07.2021 включно, суддя Черкаського окружного адміністративного суду Кульчицький С.О. перебував у відпустці, з огляду на що розгляд справи здійснюється у перший робочий день 02.07.2021.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

Позивач в період часу з 01.09.2004 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ України та з 07.11.2015 по 16.10.2020 в Національній поліції України.

Під час виконання службових обов`язків 26.03.2018, на позивача здійснено наїзд автомобілем, який стався на регульованому перехресті вул. Соборної та вул. Перемоги м.Сміла, Черкаської області.

Комісією з розслідування нещасного випадку ГУНП в Черкаській області відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346 складено акти форми Н-1 № 111 від 18.03.2019 про нещасний випадок (у тому числі поранення) та акт форми Н-5 розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення).

У висновку комісії зазначено, що нещасний випадок з капітаном поліції ОСОБА_1 стався 26.03.2018 в період проходження служби при виконанні потерпілою трудових (посадових, функціональних) обов`язків, що підпадає під дію п. 3.9 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стались в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 № 1346".

Позивачу встановлено діагноз та причинний зв`язок захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва), що пов`язані з виконанням службових обов`язків, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 223 від 06.10.2020, виданого медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області".

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 12.10.2020 № 263 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII .

29.12.2020 позивачу встановлено II групу інвалідності у зв`язку з травми, що пов`язані з виконанням службових обов`язків" та видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 АББ № 776901.

12.01.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою в якій просила встановити їй статус "особи з інвалідністю внаслідок війни" та видати посвідчення відповідного зразка на підставі Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Позивачу направлено повідомлення від 20.01.2021 вих.№ 01-167/07 щодо розгляду її заяви на засіданні комісії з розгляду спірних питань щодо прийняття рішень по встановленню статусу пільговим категоріям громадян та прийнятим рішенням про направлення запиту до Міністерства у справах ветеранів України, для надання правового роз`яснення п.1,2 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон України № 3551-ХП), із врахуванням ст.4 цього ж Закону в частині понять «виконання службових обов`язків» та «виконання інших обов`язків військової служби».

Листом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 12.02.2021 № 01-468/07 позивачу повідомлено про відмову у задоволенні її заяви з посиланням на лист-роз`яснення Міністерства у справах ветеранів України.

Вважаючи відмову відповідача щодо встановлення статусу "особи з інвалідністю внаслідок війни" протиправною, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

За приписами статті 4 Закону №3551, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно частини 1 статті 7 Закону № 3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону №3551 передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначаються Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р. № 302 (в подальшому - Положення № 302).

Пунктом 2 Положення № 302 (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно із пунктом 3 Положення № 302 інвалідам війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення інваліда війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - інвалід".

Пунктом 7 Положення № 302 визначено, що "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до пункту 10 Положення № 302 "Посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону №3551 умовами для визначення права на встановлення статусу особа з інвалідності внаслідок війни на підставі вказаного пункту є:

1) особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань;

2) такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу 29.12.2020 встановлено II групу інвалідності, причина інвалідності: травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 АББ № 776901.

Суд зазначає, що 07.11.2015 набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015, який не містить законодавчої дефініції "особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", натомість, застосовує термін "поліцейський" для позначення осіб, що проходять службу в органах поліції.

Разом з цим, вищевказаний закон не містить норм, які б прирівнювали правовий статус осіб рядового та начальницького органу внутрішніх справ та поліцейських.

Отже, законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового і начальницького складу, а перехід зі служби в органах внутрішніх справ на службу в органах поліції не свідчить про автоматичне поширення правового статусу "особа рядового та начальницького органу внутрішніх справ" на поліцейських.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач отримав травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків, що настала під час проходження служби у Національній поліції України, а не під час проходження служби в органах внутрішніх справ, беручи до уваги те, що законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнювального поняття особи рядового і начальницького складу, суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що позивач належить до складу осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ, а тому до нього не можуть бути застосовні положення п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551.

Разом з цим, суд зазначає, що у позивача право на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відсутнє, оскільки останній отримав травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків, а не під час виконання військового обов`язку.

Суд зазначає, що встановлення медичною комісією групи інвалідності з формулюванням "травма пов`язана з виконанням службових обов`язків", не є безперечною підставою для надання позивачу статусу інваліда війни, оскільки такий статус може бути визначений тільки відповідно до вимог Закону № 3551.

Верховний Суд України в постановах від 20.01.2015 у справі № 21-528а14 та від 06.11.2013 у справі № 21-377а13 дійшов висновку, що не може вважатися інвалідом війни особа, інвалідність якої не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону №3551-XII (під час воєнних дій), а одержана внаслідок виконання службових обов`язків.

При цьому, віднесення особи до інваліда війни відповідно до ст. 7 Закону № 3551-XIІ безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття "ветеран війни", якими є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Таким чином, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до інвалідів війни, є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої йому встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суду строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Кульчицький