Справа № 120/2627/21-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 червня 2021 р. Справа № 120/2627/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Компанієць Р.Р.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Поплавського С.М., Балюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого у місті Хмельницькому

про: визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на робоіт і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Директора Територіального управління ДБР розташованого в місті Хмельницькому від 24.02.2021 року № 17-ос "Про звільнення працівників ТУ ДБР у м. Хмельницькому у зв`язку зі скороченням посад" в частині звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому з 01.03.2021;

- поновити на посаді завідувача сектору криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому або на іншій посаді, що є рівнозначною посаді або нижчою посади завідувача сектору криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому з 01 березня 2021 року.

Стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 березня 2021 р.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він, як переможець конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби, обіймав посаду завідувача сектору криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, з якої його протиправно звільнено наказом від 24 лютого 2021 року.

Посилаючись на положення низки нормативно-правових актів, серед яких Закони України "Про Державне бюро розслідувань" та "Про державну службу", Конституцію України та Кодекс законів про працю України, позивач зазначає, що внаслідок змін внесених до Закону України "Про державну службу", виключено норми, які забезпечували дотримання гарантій прав державних службовців при їх звільненні, натомість норми Кодексу законів про працю України не зазнали змін: чинними є відповідні гарантії для працівників у цивільних правовідносинах при звільненні у випадку реорганізації підприємства, скорочення чисельності або штату. При цьому, Конституцію України кожному надаються рівні права у сфері трудових правовідносин і положення Конституції України не передбачають різного правового регулювання щодо гарантій прав при звільненні державних службовців та працівників приватного сектору.

Позивач вважає дискримінацією, порівняно з правовим положенням працівників у приватному секторі, скасування гарантій для державних службовців при їх звільненні у випадку реорганізації або ліквідації органу.

Позивач зазначає, що одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду". На переконання позивача така можливість була.

Окрім того, позивач вважає, що попередження про наступне звільнення та звільнення здійснені не повноважною особою, оскільки директор Територіального управлінні не наділений повноваженнями попереджати державного службовця про наступне звільнення внаслідок скорочення посади державної служби, призначати на посади державної служби категорії "Б" і "В" та звільняти з таких посад. Відповідними повноваженнями наділений виключно керівник державної служби, який в Територіальному управлінні станом на 01.03.2021, відсутній.

Відповідач, заперечуючи проти позову, у заявах по суті зазначає, що звільнення позивача відбулось не у зв`язку ліквідацією чи реорганізацією органу, а на підставі пункту першого частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" - скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Оскільки посади категорії державної служби у слідчому управлінні ТУ ДБР у м. Хмельницькому, виведені із штатного розпису, відповідно державні службовці цього відділу, що займали такі посади, підлягали звільненню.

Державне бюро розслідувань набуло статусу державного правоохоронного органу, Директором та заступниками Директора якого є особи рядового і начальницького складу. Законом України "Про Державне бюро розслідувань", не передбачено переведення особи, що займає посаду державної служби, на посаду, яка підлягає заміщенню рядовим та начальницьким складом. Служба в Державному бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу передбачає відповідність кваліфікаційним вимогам та особливим критеріям професійної придатності, які є відмінними від вимог служби в Державному бюро розслідувань на посадах державної служби. Відповідно можливість запропонувати позивачу іншу посаду відсутня.

Зміна категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, здійснюється за рішенням Директора Державного бюро розслідувань або особи, яка виконує його повноваження.

Стосовно повноважень керівника ТУ на звільнення працівників відповідач зазначає, що закон наділяє Директора (або особу, що виконує його повноваження) всіма притаманними для керівника державної служби повноваженнями. Посада директора є вищою керівною посадою служби в межах кожного з семи територіальних управлінь. До повноважень директора територіального управління належить призначення на посади та звільнення з посад працівників відповідного територіального управління.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 р. у справі відкрито провадження.

В засіданнях сторони підтримали доводи наведені у заявах по суті справи. Зокрема позивач просив суд задовольнити позовні вимоги, в той час, як представник відповідача просив суд, по суті вимог відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому (далі - ТУ, ТУ ДБР у м. Хмельницькому) від 22.04.2019 року №21-о/с ОСОБА_1 призначено на посаду завідувача сектору криміналістики та експертної роботи другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, з 23 квітня 2019 року, як обраного за конкурсом.

З посадової інструкції вбачається, що посада завідувача сектору криміналістики та експертної роботи належить до категорії посади державної служби "Б".

Наказом ТУ ДБР у м. Хмельницькому від 24.02.2021 №17-о/с "Про звільнення працівників ТУ ДБР у м. Хмельницькому у зв`язку зі скороченням посад" припинено державну службу за ініціативою суб`єкта призначення та звільнено з посади, з 01 березня 2021 року ОСОБА_1 , завідувача сектору криміналістики та експертної роботи другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, виплативши йому грошову компенсацію за 01 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 23 квітня 2019 року по 22 квітня 2020 року, за 12 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 23 квітня 2020 року по 01 березня 2021 року, за 05 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби за період роботи з 15 березня 2020 року по 14 березня 2021 року та вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних, заробітних плат (а.с. 16).

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, наказ про звільнення вручено позивачу, з ним проведено повний розрахунок, зокрема, виплачено компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

У мотивувальній частині зазначено, що наказ прийнято відповідно до вимог пункту 1 (скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців) частини першої та частини четвертої статті 87, статті 89 Закону України "Про державну службу", статті 24 Закону України "Про відпустки", у зв`язку зі скороченням посад державної служби внаслідок затвердження структури та штатної чисельності і змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, керуючись пунктом 5 частини третьої статті 13 Закону України "Про Державне бюро розслідувань".

Як підставу, у наказі зазначено:

- наказ Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року № 581 "Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань" (а.с. 53-54),

- наказ Державного бюро розслідувань від 20 жовтня 2020 року № 200 дск "Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому" (а.с. 57),

- наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому від 20 жовтня 2020 року №78-о/с "Про попередженій працівників" (а.с. 91-92),

- попередження про наступне звільнення від 28.12.2020 № 24745/14-09-20 (а.с. 105).

Наказ видано за підписом директора ТУ ДБР у м. Хмельницькому Васильєва В.В.

Наказом Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року №581 окрім затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань також визнано таким, що втратив чинність наказ державного бюро розслідувань від 05 листопада 2019 року №308 "Про затвердження організаційної структури територіальних управлінь Державного бюро розслідувань" (а.с. 51).

Наказ від 15 жовтня 2020 року № 581 прийнято керуючись пунктами 4, 8 частини першої та частиною другою статті 12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", Указом Президента України від 05.02.2020 року №41/2020 "Про затвердження організаційної структури Державного бюро розслідувань".

Зміни до штатного розпису на 2020 рік №6 територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, затверджені наказом ДБР від 20 жовтня 2020 року № 200 дск містяться в матеріалах справи (додаток №1 до Наказу №200 дск а.с. 58-60) та передбачають виведення з штатного розпису Слідче управління разом із Другим слідчим відділом (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) та Сектором криміналістики та експертної роботи. Натомість до штатного розпису введено слідчі відділи (з дислокацією у окремих обласних центрах).

З даних Змін також вбачається, що виведено посади, що за категорію персоналу відносяться до державної служби, в той час, як введено посади рядового та начальницького складу із зазначенням відповідного граничного спеціального звання.

Зміни введено в дію з 01 березня 2021 року, на підставі пункту 5 Наказу ДБР від 30.12.2020 року №303 дск "Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань" (а.с. 61-62).

Наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому від 20 жовтня 2020 року №78-о/с "Про попередженій працівників" (а.с. 91-92), як і безпосередньо попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення від 28.12.2020 № 24745/14-09-20 видано за підписом директора ТУ полковника Васильєва В. В .

До додатку 5 до даного наказу (від 20 жовтня 2020 року №78-о/с) внесено зміни наказом від 21.12.2020 року №141-о/с виклавши його у новій редакції. Додатком 5 є список працівників ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, які попереджаються про скорочення посади державної служби внаслідок змін до штатного розпису, у якому під пунктом 34 зазначено ОСОБА_1 .

Позивач вважаючи, що його звільнено за відсутності правових підстав звернувся до суду з даним позовом.

Надавши оцінку спірним правовідносинам, поясненням учасників судового процесу, а також доказам в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про Державне бюро розслідувань" від 12.11.2015 №794-VIII (далі - Закон №794), Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ (далі - Закон №889) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) та іншими нормативно-правовими актами.

Позивача звільнено з посади з 01 березня 2021 року наказом ТУ ДБР у м.Хмельницькому від 24.02.2021 року.

Як на дату прийняття наказу про звільнення, так і на дату звільнення діяла редакція Закону №794 із внесеними до нього змінами.

Так, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань" від 03.12.2019 № 305-ІХ, який набрав чинності з 27.12.2019, Державне бюро розслідувань втратило статус центрального органу виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність та набуло статусу державного правоохоронного органу, Директором та заступниками Директора якого є особи рядового і начальницького складу.

Частиною третьою статті 9 Закону №794 визначено, що Державне бюро розслідувань є юридичною особою публічного права та здійснює свої повноваження безпосередньо і через територіальні управління.

Територіальні управління Державного бюро розслідувань є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням (ч. 5 ст. 9).

Частиною третьою статті 13 Закону №794 визначено, що Директор територіального управління Державного бюро розслідувань призначає на посади та звільняє з посад працівників відповідного територіального управління, крім тих, які призначаються Директором Державного бюро розслідувань відповідно до статті 12 цього Закону (п. 2 ч. 3).

Так, статтею 12 визначено повноваження Директора Державного бюро розслідувань, відповідно до яких він призначає на посади та звільняє з посад працівників центрального апарату Державного бюро розслідувань, директорів та заступників директорів територіальних управлінь Державного бюро розслідувань (п. 9 ч. 1).

Таким чином, з сукупного аналізу положень Закону України "Про Державне бюро розслідувань" суд приходить до висновку, що звільнення здійснено повноважною особою.

Тут суд погоджується з позицією відповідача стосовно того, що керівник державної служби - це не посада, а фактично набір притаманних певній посаді повноважень.

Так, повноваження керівника державної служби, які визначено частиною другою статті 17 Закону України "Про державну службу", кореспондуються з повноваженнями Директора ТУ ДБР, який є вищою керівною посадою відповідного ТУ і повноваження якого, на звільнення з посад працівників відповідного територіального управління визначено безпосередньою нормою спеціального закону.

Відтак, доводи позивача стосовно того, що директор територіального управління на момент звільнення не мав повноважень на здійснення попереджень працівників про наступне вивільнення не знайшли свого підтвердження.

Суд також критично оцінює твердження позивача про те, що у відповідача була можливість і обов`язок запропонувати позивачу, як державному службовцю, іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Так, як встановлено судом, наказ про звільнення позивача прийнято відповідно до вимог пункту 1 (скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців) частини першої та частини четвертої статті 87 Закону України "Про державну службу" (Закон №889)

Наведена підстава для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення передбачена пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону №889 після внесення до даної норми змін Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" №117-IX від 19.09.2019.

До внесення відповідних змін наведена норма передбачала припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

З наведеного вбачається, що після внесення змін така умова звільнення, як відсутність можливості пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби або іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі законодавчо не передбачена.

Поряд із цим, частина третя даної статті, до внесення змін визначала, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю, в той час, як після внесених змін, відповідні положення у нормі відсутні. Натомість визначено, що державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Таким чином, застосовані відповідачем приписи частин першої та третьої статті 87 Закону №889 чітко визначають не право державного службовця, якого звільнено на поворотне прийняття на службу за його заявою, а можливість, за рішенням суб`єкта призначення бути призначеним на відповідну посаду. І прийняття такого рішення суб`єктом призначення є дискреційними повноваженнями, а не імперативно визначеним обов`язком.

Відповідні висновки суду, узгоджуються з наданим Національним агентством України з питань державної служби роз`ясненням від 20.02.2020 р. №86 р/з "Щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 Закону України "Про державну службу")".

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 13 Закону України "Про державну службу" НАДС роз`яснює, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Тут суд також зауважує на тому, що Закон України "Про державну службу" є спеціальним актом вищої юридичної сили в системі законодавства про державну службу та визначає особливості правового регулювання у даній сфері, а тому його положенням у процесі правозастосування надається перевага над положеннями Кодексу законів про працю України. При цьому, положення Кодексу законів про працю України застосовуються лише у випадку не урегульованості або неповної урегульованості трудових правовідносин осіб, які мають статус державного службовця.

Окрім того, надаючи оцінку відповідним доводам позивача, суд враховує також суть змін структури та штатного розпису ДБР без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Так, як встановлено судом, відповідно до наказу ДБР від 15.10.2020 №581 "Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань" у структурі ТУ ДБР у м. Хмельницькому слідчого управління, а також другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Хмельницькому та, відповідно, сектору криміналістики та експертної роботи, який був у складі вказаного відділу, та посади, яку займав раніше позивач немає.

Також судом встановлено, що згідно із Змінами до штатного розпису на 2020 рік №6 (додаток №1 до Наказу №200 дск а.с. 58-60), що вводяться в дію з 01.03.2021, виведено з штатного розпису другий слідчий відділ (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління ТУ ДБР у м. Хмельницькому та, відповідно, сектор криміналістики та експертної роботи, який був у складі вказаного відділу, в тому числі посаду завідувача сектору, яку обіймав Позивач.

Одночасно введено до штатного розпису ТУ ДБР у м. Хмельницькому п`ять слідчих відділів з дислокаціями у п`яти містах, на які поширює свою діяльність ТУ ДБР у м. Хмельницькому: з дислокацією у м. Хмельницькому, у м. Житомирі, у м. Рівному, у м. Вінниці, у м. Чернівцях.

Тобто, як вірно зазначає відповідач, відбулось скорочення посади, внаслідок зміни у структурі та штатному розписі ТУ ДБР у м. Хмельницькому.

Наказом Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 № 343 "Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань" (в редакції наказу ДБР від 03.01.2020 №2), затверджено Порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок).

Як вбачається зі змісту пункту 3 Порядку, визначення переліку посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, може відбуватися поетапно за рішенням Директора Державного бюро розслідувань або особи, яка виконує його повноваження.

В силу пункту 4 Порядку, служба в Державному бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу передбачає відповідність кваліфікаційним вимогам та особливим критеріям професійної придатності (зокрема щодо стану здоров`я, застосування зброї та спецзасобів, здатності витримувати додаткові фізичні та психічні навантаження, понаднормову роботу тощо), які є відмінними від вимог для служби в Державному бюро розслідувань на посадах державної служби.

Крім того, як зазначено у пункті 5 Порядку, служба на посадах рядового та начальницького складу має специфічні умови служби, що полягають у наступних чинниках:

особливостями конкурсного відбору на службу до громадян України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки, у тому числі з носінням та застосуванням зброї;

необхідністю постійного понаднормового виконання обов`язків, несення служби у вихідні та святкові дні;

виклик на службу за рішенням керівника (начальника) у будь-який час та вибуття у відрядження;

виконання завдань оперативно-розшукової діяльності та досудового розслідування кримінальних правопорушень, які, з урахуванням підслідності Державного бюро розслідувань, безпосередньо пов`язані з ризиком та небезпекою для життя та здоров`я як працівників, так і членів їх сімей;

особливим порядком забезпечення безпеки осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, їх захисту від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням ними службових обов`язків, силами та засобами спеціального підрозділу фізичного захисту Державного бюро розслідувань;

особливими вимогами придатності до служби за станом здоров`я та проходженням військово-лікарської комісії при прийнятті на службу, у зв`язку з постійними фізичними та психологічними навантаженнями, а також з періодичною перевіркою фізичної підготовленості та стану здоров`я.

Відповідно до пункту 6 Порядку, зміна категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, здійснюється за рішенням Директора Державного бюро розслідувань або особи, яка виконує його повноваження.

Зміна категорії посад передбачає виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону України "Про державну службу") та введення до штатного розпису посади рядового і начальницького складу.

Після затвердження штатного розпису Державного бюро розслідувань (змін до штатного розпису) щодо працівників, посади яких скорочуються, видається наказ про їх персональне попередження про наступне звільнення на підставі Закону України "Про державну службу" у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

На введені до штатного розпису посади, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, оголошується конкурс.

Після проведення етапів конкурсного відбору, проведення психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа, співбесіди та визначення переможців, кандидати на посади рядового та начальницького складу проходять військово-лікарську комісію для визначення придатності до служби за станом здоров`я. Кандидати на посади у спеціальний підрозділ Державного бюро розслідувань додатково проходять тестування з фізичної підготовки.

За умови успішного проходження всіх етапів відбору та за результатами спеціальної перевірки (для визначеної категорії персоналу), стосовно переможців конкурсного відбору видається наказ про призначення на відповідні посади.

В контексті наведеного суд бере до уваги положення статті 12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", де до повноважень Директора Державного бюро розслідувань, або особи, що виконує обов`язки Директора, окрім іншого віднесено:

визначення відповідно до законодавства в межах граничної чисельності переліків посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами;

видання у межах повноважень наказів, розпоряджень та доручень, які є обов`язковими для виконання працівниками Державного бюро розслідувань.

Водночас, частиною першою статті 4 Закону №794 визначено, що незалежність Державного бюро розслідувань від незаконного втручання у його діяльність гарантується, зокрема, визначеними цим та іншими законами:

1) спеціальним статусом Державного бюро розслідувань, особливим порядком, фінансування та організаційного забезпечення діяльності;

2) особливим порядком добору, призначення та звільнення Директора Державного бюро розслідувань, а також вичерпним переліком підстав для припинення його повноважень, визначеним цим Законом;

3) порядком здійснення повноважень Державним бюро розслідувань та його працівниками;

5) забороною незаконного втручання у здійснення повноважень працівників Державного бюро розслідувань;

6) належною оплатою праці працівників Державного бюро розслідувань і соціальними гарантіями;

7) правовим захистом і забезпеченням особистої безпеки працівників Державного бюро розслідувань, їхніх близьких родичів.

В свою чергу, частиною другою цієї ж статті визначено, що забороняється незаконне втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, політичних партій, громадських об`єднань, інших фізичних або юридичних осіб у діяльність Державного бюро розслідувань.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що звільнення здійснено у відповідності до приписів законодавства, чинного на момент прийняття відповідного рішення та безпосередньо дати звільнення.

Стосовно доводів позивача про те, що виключення із Закону України "Про державну службу" норм, які забезпечували дотримання гарантій прав державних службовців при їх звільненні, призводить до дискримінації, порівняно з правовим положенням працівників у приватному секторі, оскільки Конституцію України кожному надаються рівні права у сфері трудових правовідносин і положення Конституції України не передбачають різного правового регулювання щодо гарантій прав при звільненні державних службовців та працівників приватного сектору, суд зазначає наступне.

Закон України від 19.09.2019 № 117-ІХ, яким внесено зміни до Закону України "Про державну службу" не визнаний неконституційним, зокрема і в частині змін внесених до статті 87 Закону №889.

Таким чином, прийнявши рішення про звільнення позивача, відповідач діяв у межах наданих йому статтею 13 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" повноважень, застосовуючи чинні на момент прийняття рішення норми Закону України "Про державну службу", що відповідає положенням статті 19 Конституції України, оскільки ґрунтується на законі, чинному на момент прийняття відповідного рішення.

В силу частини першої та другої статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" передбачена аналогічна норма про те, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Слід зазначити, що акти Конституційного Суду України є правовими актами, приймаються спеціально уповноваженим органом, з дотриманням встановлених форми і процедури, і є обов`язковими до виконання на території України.

Згідно частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, обґрунтованості аргументів учасників процесу, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, з огляду на що, не підлягають відшкодуванню і понесені судові витрати.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваної відповіді та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна