Справа № 300/472/21
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
"06" липня 2021 р. Справа № 300/472/21
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Скільський І.І., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, також відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) про: - визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, невиплат у день звільнення індексації грошового забезпечення; - стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення) за період із 30.06.2020 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення 17.12.2020, терміном 170 днів із розрахунку 663,19 грн., в день у сумі 112742,30 грн., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
На адресу суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на пропущений позивачем процесуальний строк звернення до суду. В обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що строк звернення із позовом про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні починає обчислюватися з дня фактичного розрахунку. Звернув увагу на те, що фактичний розрахунок з позивачем військовою частиною НОМЕР_1 здійснено 17.12.2020, однак до суду позивач звернувся 15.02.2021.
Розглянувши подану заяву, дослідивши матеріали позовної заяви, суд зазначає наступне.
Із змісту позовної заяви слідує, що позивач просить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення) за період із 30.06.2020 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення 17.12.2020, терміном 170 днів із розрахунку 663,19 грн., в день у сумі 112742,30 грн.
Обов`язок роботодавця (органу призначення) щодо повного розрахунку/виплати із працівником всіх сум, які належать йому в день звільнення, та відповідний обов`язок роботодавця виплати середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за весь період такої несвоєчасної виплати, передбачено статями 116, 117 Кодексу законів про працю України (надалі також - КЗпП України).
При цьому, положення статей КЗпП України, не визначають строків звернення до суду у цій категорій спірних правовідносин.
Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина 1 статті 94 КЗпП України, частина 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці»).
Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що до структури заробітної плати основну та додаткову заробітну плату, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Структура заробітної плати відображена також у розробленій відповідно до Закону України «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці і стандартів Системи національних рахунків Інструкції зі статистики заробітної плати (надалі також - Інструкція), затвердженій наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 за №5, що був зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за №114/8713.
Відповідно до пункту 1.3 Інструкції для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До цього фонду, який складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати й інших заохочувальних та компенсаційних виплат, включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.
Суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні це інші виплати, що не належать до фонду оплати праці (пункт 3.9 Інструкції).
Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати допомоги/компенсації/індексації) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною винагородою, що входить до такої структури.
Відповідне відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, хоч і розраховується, виходячи із середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц.
Відповідно до частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
За змістом частини 2 статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
У рішенні від 22.02.2012 року у справі №4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Проте, відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.
За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.
Виходячи з цього, встановлений у частині 1 статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.
Суд звертає увагу, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.
За правилами частини 1 статті 122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 цього Кодексу).
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 у справі №815/2681/17, від 11 лютого 2021 у справі №240/532/20, від 17 березня 2021 у справі №460/4872/20, від 10.06.2021 у справі №300/2781/20.
Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом 15.02.2021.
У позовній заяві позивач зазначає, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду військовою частиною НОМЕР_1 , в добровільному порядку здійснено 17.12.2020 виплату індексації грошового забезпечення, яка виникла на день звільнення з військової служби. Також позивачем зазначено, що строк звернення до суду у даній категорії справ становить три місяці із дати остаточного розрахунку.
З врахуванням вищенаведених правових висновків Верховного Суду, строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні врегульовано спеціальною нормою Кодексу адміністративного судочинства України (ч.5 ст.122 КАС України)(один місяць), а тому відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах строку визначеного частиною 1 статті 233 КЗпП України (три місяці).
Таким чином, ОСОБА_1 , звернувся з даним позовом до суду 15.02.2021 через два місяці після зарахування 17.12.2020 на його рахунок належних йому при звільненні коштів (індексації грошового забезпечення).
Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.
Беручи до уваги вищезазначене, позовну заяву подано без додержання вимог частини 6 статті 161, частини 1 статті 123 КАС України.
Відповідно до частини 13 статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
За змістом частини 15 статті 171, частини 3 статті 123 КАС України, якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, позовна заява залишається без розгляду.
Таким чином, з огляду на зміст вимог частини 13 статті 171 КАС України позовну заяву належить залишити без руху та надати позивачу строк для усунення її недоліків.
На підставі наведеного, керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 171, 169, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - залишити без руху.
Надати ОСОБА_1 з дня вручення цієї ухвали п`ятиденний строк для усунення вказаних у ній недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.
Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків у вищезазначений строк позовна заява буде залишена без розгляду.
Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.