Справа № 340/4205/20
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2021 року м. Дніпросправа № 340/4205/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 р. (суддя Брегей Р.І.) в адміністративній справі №340/4205/20 за позовом Головного управління ДПС у Кіровоградській області до ОСОБА_1 , про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2020 р. Головне управління ДПС у Кіровоградській області звернулось до суду з позовом про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 суму податкового боргу (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) у розмірі 88532,19 грн. на користь Державного бюджету України.

В обґрунтування пред`явленого позову позивач вказував на те, що відповідач є власником нежитлового нерухомого майна, яке є об`єктом сплати податку. Податковий борг виник за 2018 рік згідно податкового повідомлення-рішення (форма «Ф») № 0-1109/2019-1 від 20.09.2019, яке отримано відповідачем особисто 08.10.2019. Податкова вимога від 23.12.2019 за № 149066-51 на суму 88532,19 грн. вважається врученою 24.03.2020.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 р. відкрито спрощене позовне провадження (без виклику сторін) (а.с.17).

21 жовтня 2020 р. до суду першої інстанції надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (форма «Ф») № 0-1109/2019-1 від 20.09.2019 та податкової вимоги від 23.12.2019 за № 149066-51.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог вказано на те, що ОСОБА_1 мав статус фізичної особи-підприємця з 21 травня 2006 р. по 15 липня 2008 р., тому контролюючий орган безпідставно обліковує за ним податковий борг, як за фізичною особою-підприємцем. ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 28 січня 2003 р., зареєстрованого 09 жовтня 2012 р., є власником комплексу будівель виробничої бази за адресою: АДРЕСА_1 . У складі цього комплексу є будівля зерносховища. ОСОБА_1 вважає, що він є сільськогосподарським товаровиробником, який в силу п.п. «ж» п.п. 266.2.2 ст. 266 ПК України не повинен сплачувати податок.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 р. вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Подальший розгляд справи вирішено судом здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с.57,58).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 р. відмовлено у задоволенні первісного позову. Зустрічний позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував «податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 20 вересня 2019 року, яким ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів, у розмірі 88532,19 грн.». В іншій частині вимог зустрічного позову відмовлено у задоволенні (а.с.107, 108).

Рішення суду оскаржено в апеляційному порядку правонаступником Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області () - Головним управлінням Державної податкової служби у Кіровоградській області ().

Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Головного управління ДПС у Кіровоградській області та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову. Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не надано висновку щодо порушення ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 122 КАС України. Також, на думку скаржника, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки докази того, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником, і належний йому на праві власності об`єкт нерухомого майна має сільськогосподарське призначення, відсутні. Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що нарахований податок за 2017 рік ОСОБА_1 сплачено, що є підтвердженням правомірності дій контролюючого органу при визначенні об`єкта оподаткування.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, зазначаючи, що право власності щодо належності йому нежитлової нерухомості (володіння, користування, розпорядження) ним здійснюється особисто і не використовується з метою одержання доходів та не здаються в оренду, лізинг, позичку будь-яким третім особам. На його переконання, суд першої інстанції правильно врахував, що комплекс будівель використовується для зберігання зерна і розведення тварин та свійської птиці. Також, суд правильно встановив, що оподаткували лише зерносховище. Комплекс розташований на земельній ділянці, цільовим призначенням якої є ведення особистого селянського господарства, тому він не може відноситись до будівель промисловості.

Скаржник, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду справи, до суду уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив. Від адвоката ОСОБА_1 (Міхайлової В.В.) надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою сторін.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини:

« 28 січня 2003 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на цілісний комплекс будівель по АДРЕСА_1 (а.с.37). Згідно технічного паспорту на виробничу базу комплекс складається з: зерносховища, столярного цеху, гаража, складу, пилорами і побутового приміщення (а.с.45-50). Площа зерноскладу 1584,40 кв.м., а загальна площа комплексу 1791 кв.м. (а.с.50). Земельна ділянка, на якій розміщений комплекс будівель, відноситься до земель, на котрих ведеться особисте селянське господарство, і належить ОСОБА_1 на праві власності (а.с.39). За повідомленням Компаніївської селищної ради (далі - Рада) комплекс будівель використовується ОСОБА_1 для зберігання зерна і тварин (а.с.83-84). Орган місцевого самоврядування зазначає, що позивач у комплексі будівель розводить сільськогосподарських тварин (вівці, кози, кролі) та свійську птицю (кури, індики, гуси та качки) (а.с.84). 20 вересня 2019 року Управління прийняло податкове повідомлення-рішення, яким ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості, у розмірі 88532,19 грн. (а.с.11). Податковий період - 2018 рік. Оподатковувалась площа об`єкта у 1585,32 кв.м. за ставкою 1,5% від мінімальної заробітної плати за квадратний метр на підставі рішення Ради від 29 червня 2017 року №325 (а.с.41-42, 67). Така ставка визначена для будівель промисловості і складів. Отже, оподаткували лише зерносховище. Відмінність у його площі, якою оперують сторони, обумовлена різними даними у технічному паспорті цілісного майнового комплексу і відомістю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.50, 96). Різниця у площі незначна, тому суд використовує первинні відомості, якими є дані з технічного паспорту будівель. 23 грудня 2019 року Управління склало і надіслало платнику податків податкову вимогу на суму, котра зазначена у податковому повідомленні-рішенні (а.с.9)».

Відмовляючи у задоволенні позову Головному управлінню ДПС у Кіровоградській області та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.

Скаржник стверджує про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає у нездійсненні перевірки дотримання ОСОБА_1 шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами цієї процесуальної норми позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2020 р. у справі №500/2486/19, відступивши від правового висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 3 квітня 2020 року у справі №2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено, та зазначив, що право ініціювати в судовому порядку спір щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання об`єктивно не може існувати протягом 1095 днів, оскільки така тривалість порушує принцип правової визначеності як одного з основних елементів верховенства права, а також не забезпечує досягнення мети й завдань функціонування податкової системи.

Разом з цим, у постанові від 15 червня 2021 р. у справі № 260/253/20 Верховний Суд вказав на те, що зміна сталої судової практики, яка відбулася після подання позовної заяви до суду, що призвела тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

Зважаючи на наведені правові висновки, враховуючи ту обставину, що зустрічний позов було подано ОСОБА_1 01 жовтня 2020 р., тобто до зміни судової практики у застосуванні строків звернення до суду за оскарженням рішень контролюючого органу, колегія суддів апеляційного суду вважає, що пропуск ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду відбувся з поважних причин, у зв`язку із чим відхиляє наведені вище доводи скаржника.

В апеляційній скарзі також вказано на неправильне встановлення судом першої інстанції обставин у справі, що призвело до незаконного висновку про відсутність підстав для визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання спірним податковим повідомленням-рішенням.

Як свідчать наявні у справі письмові докази, 20 вересня 2019 р. Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-1109/2019-1, яким фізичній особі-платнику податків ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомого майна, за 2018 рік на суму 88532,19 грн. (а.с.11). Це податкове повідомлення-рішення отримано ОСОБА_1 08.10.2019 (а.с.12). Як вбачається зі змісту розрахунку податку, об`єктом оподаткування визначено нерухоме майно, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1585,32 кв.м. Ставка податку 1,5 % від мінімальної заробітної плати за кв.м., загальна сума податкового зобов`язання 88532,19 грн. (3723 грн. х 1,5% х 1585,32) (а.с.67). Загальна площа об`єкта оподаткування (1585,32 кв.м.) визначена контролюючим органом на підставі відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, зареєстрованого 05.10.2012 (а.с.96).

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що об`єктом оподаткування є будівля зерносховища, ОСОБА_1 є товаровиробником, тому підстави для нарахування податкового зобов`язання відсутні в силу приписів підпункту 266.2.2. «ж» пункту 266.2. статті 266 ПК України (в редакції станом на 01 січня 2018 року).

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Податковим кодексом України, статтею 266 якого врегульовано питання оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (в редакції станом на 01.01.2018).

Платниками цього податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (п.п.266.1.1). Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (266.2.1). Не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності ( «ж» п.п.266.2.2).

Таким чином, для звільнення від оподаткування в силу закону необхідним є наявність двох умов: 1) належність будівель, споруд особам, які мають статус сільськогосподарського товаровиробника; 2) призначення цих будівель, споруд, тобто функціональне використання, - для використання у сільськогосподарській діяльності.

В силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо. До класу (код 1272) " Будівлі для культової та релігійної діяльності" належать, зокрема, церкви, каплиці, мечеті, синагоги.

За результатами правового аналізу наведених вище положень нормативно-правових актів Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2020 р. у справі № 820/3706/17 дійшов висновку, що підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі. Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

ОСОБА_1 до зустрічного позову додана копія свідоцтва про право власності, виданого 28 січня 2003 р., яким посвідчено належність йому на праві власності виробничої бази, яка складається із цілого комплексу будівель (а.с.37). За даними технічного паспорту до складу виробничої бази належали: зерносховище, столярний цех, гараж, склад, побутове приміщення, пилорама (а.с.46). Загальна площа виробничої бази визначена у 1791 кв.м. (а.с.48). За даними журналу обміру виробничої бази площа об`єкта: зерносклад 1246 кв.м., прибудова 338,4 кв.м. (всього 1584,4 кв.м.), столярний цех 81,9 кв.м., гараж 31,5 кв.м., склад 18,9 кв.м., побутове приміщення 22,1 кв.м., пилорама 52,2 кв.м. Площа земельної ділянки, на якій розташована виробнича база 10772,31 кв.м. (а.с.50). Право власності за ОСОБА_1 зареєстровано 09.10.2012 на комплекс, який складається із будівлі зерносховища, столярного цеху, гаража, побутового приміщення, пилорами, однак загальна площа комплексу визначена як 1585,32 кв.м. (а.с.38).

Зважаючи на те, що основним об`єктом виробничої бази, яку придбав ОСОБА_1 є зерносховище, її функціональним призначенням, на думку колегії суддів, є саме використання у сільськогосподарській діяльності. Додатковим аргументом на користь такого висновку є обставина її розташування на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, яка також належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.40).

Щодо статусу ОСОБА_1 , як сільськогосподарського товаровиробника.

ОСОБА_1 наполягає на тому, що він не займається підприємницькою діяльністю, використовує комплекс будівель для ведення особистого селянського господарства.

Визначення "сільськогосподарський товаровиробник" міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року N 2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2020 р. у справі №823/1751/17, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" від 23 вересня 2008 року N 575-VI виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Оскільки ОСОБА_1 не займається підприємницькою діяльністю, його статус для застосування податкової пільги в силу закону має розгадатись у розумінні ведення домогосподарства, термін якого наведено у Законі України "Про сільськогосподарський перепис"

Так, домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життєдіяльності, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати в родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких із цих стосунків, або перебувати і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи.

Згідно довідки Сасівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області №02-27/288 від 22 вересня 2020 р., ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_2 , але не проживає за вказаною адресою (а.с.8). За інформацією Компаніївської селищної ради № 02/28/856/1 ОСОБА_1 фактично проживає по АДРЕСА_1 (а.с.6).

Таким чином, зазначені довідки підтверджують розташування домогосподарства ОСОБА_1 за адресою реєстрації належного йому об`єкту нерухомого майна.

Колегія суддів звертає увагу, що чинне законодавство (станом на 01.01.2018) не містило вимог до домогосподарства документально доводити фактичне використання об`єктів сільськогосподарського призначення у своїй діяльності. У свою чергу, довідка за підписом селищного голови Компаніївської селищної ради та землевпорядника № 1793 від 26.11.2020 підтверджує обставину використання ОСОБА_1 будівлі зерносховища у сільськогосподарській діяльності розведення та утримання сільськогосподарських тварин (баранів 5 голів, кіз 45 голів, кролі 20 голів) та свійської птиці (курей НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) (а.с.84).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у 2018 році ОСОБА_2 , як виробник сільськогосподарської продукції, яка використовується у власному домогосподарстві, мав податкову пільгу на підставі абз. «ж» п.п. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Щодо доводів скаржника про розбіжність даних у площі виробничого комплексу.

Дійсно, інформація, що внесена до Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо загальної площі об`єктів «комплексу» (1585,32 кв.м.) не відповідає даним технічного паспорту (1791 кв.м.). Різниця становить 205,68 кв.м. У витязі із зазначеного Реєстру взагалі не вказано розміри нежитлової площі будівель і споруд, як складових «комплексу», як того вимагає форма витягу.

Однак, невідповідність зазначеної при реєстрації площі придбаної ОСОБА_1 виробничої бази даним технічного паспорту на отримання податкової пільги не впливає, оскільки, як зазначалось вище, зерносховище є основним об`єктом комплексу, який використовується ОСОБА_1 у домогосподарстві. Тому, допоміжні надвірні будівлі, площа яких при реєстрації права власності взагалі окремо не зазначена, не є самостійними об`єктами оподаткування.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Разом з цим, судом першої інстанції як в мотивувальній, так і резолютивній частинах не зазначено номеру спірного податкового повідомлення-рішення, як акту індивідуальної дії. Наслідком відсутності ідентифікації спірного рішення контролюючого органу, яке скасовано в судовому прядку, є ускладнення виконання судового рішення. Зазначена обставина є підставою для зміни оскарженого рішення суду першої інстанції шляхом доповнення її мотивувальної та резолютивної частини.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 р. в адміністративній справі №340/4205/20 змінити, зазначивши у його мотивувальній та резолютивній частинах номер податкового повідомлення-рішення - №0-1109/2019-1.

В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 р. в адміністративній справі №340/4205/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 23 червня 2021 р. і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук