Справа № 400/2381/21
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 р. № 400/2381/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001,

про:визнання протиправним та скасування наказу від 01.03.21 р. № 139 о/с в частині, поновлення на роботі, сятгнення середнього заробітку в сумі 699,75 грн., зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернуся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - відповідач) з вимогами:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 01 березня 2021 року № 139 о/с в частині звільнення зі служби в Національній поліції за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 - інспектора сектору дізнання Очаківського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області;

поновити на роботі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору дізнання відділення поліції № 7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області або наявній рівнозначній посаді з 01.03.2021 року;

стягнути з Національної поліції України на користь старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 699,75 грн. в день з 01.03.2021 року по день ухвалення рішення по цій справі без врахування усіх необхідних за законом відрахувань;

допустити негайне виконання рішення в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору дізнання або наявній рівнозначній посаді відділення поліції № 7 Миколаївського РУП ГУ НГІ в Миколаївській області та в частині стягнення з Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області на користь старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 13 645.10 грн. без врахування усіх необхідних за законом відрахувань.

Ухвалою від 16.04.2021р. суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив по справі судове засідання на 18.05.2021р.

Ухвалою від 16.04.2021р. суд витребував у відповідача документи по справі для всебічного та повного з`ясування обставин справи (а.с.58-59).

В обгрунтування позову позивач вказав, що він проживає в м.Очакові Миколаївської області та працював на посаді слідчого відділення Очаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Миколаївській області з 14.12.2016 року після проведеного конкурсу на цю посаду, останній час працював інспектором сектору дізнання цього ж відділу поліції. 25.12.2020 року його було попереджено про наступне звільнення зі служби у зв`язку з скороченням штату або проведення організаційних заходів. Наказом відповідача № 139 о/с від 01.03.2021р. ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції, яке на його думку є протиправним, оскільки перед звільненням позивачу жодного разу відповідачем не надавався належний некомплект посад у відділенні поліції в м.Очакові, за яким позивач міг би вибрати собі належну посаду в новострореному відділі №7, штат якого передбачав 68 посад. Відповідач на неодноразові рапорти позивача надавав лише вакантні посади поза межами м.Очакова, хоча ОСОБА_1 просив робоче місце саме в межах міста, оскільки має на те вагомі сімейі підстави, про які начальнику Очаківського РВ було достеменно відомо. В позові, позивач неодноразово наголошував, що за період з 25.12.2020р. по 01.03.2021р. йому не було запропоновано жодної вакантної посади в новоствореному відділенні № 7 (Очаківський ПВ), ані в цьому, ані в іншому структурному підрозділі НПУ, хоча вакантні посади були наявні, про що свідчить штатний розпис УДПЛ НПУ, некомплект вакантних посад по Відділеню поліції №7 станом на 01.02.2021 рік. Позивач вважає наказ про звільнення від 01.03.2021р. № 139 о/с протиправним та таким, що прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просив його задовольнити у повному обсязі.

17.05.2021 року до суду надійшов відзив від Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, відповідно до якого відповідач зазначив, що позивача звільнено саме у зв`язку змінами в організації виробництва і праці на підставі наказу т.в.о. Начальника ГУ Національної поліції в Миколаївській області від 01.03.2021 року № 139 о/с, про що його завчасно попереджено. Наказом Національної поліції України від 21.12.2020 №999 «Про організаційно-штатні зміни в ГУНП в Миколаївській області у ГУНП в Миколаївській області» з 01.01.2021 введений в дію новий штат відповідно до нового адміністративно-територіального устрою. Згідно з додатку до наказу Національної поліції України від 21.12.2020 №999 «Про організаційно-штатні зміни в ГУНП в Миколаївській області у ГУНП в Миколаївській області» всі 214 посад Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області було скорочено. 09.02.2021 позивача було ознайомлено з некомплектом посад ГУНП в Миколаївській області та запропоновано будь-яку посаду з некомплекту від 09.02.2021р., де в переліку посад некомплекту також є посади у відділенні №7 (Очаківський ВП) Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області. Однак, позивач не погодився з жодною доступною вакансією. Пізніше позивачу ще декілька разів було запропоновано некомплект вакантних посад, проте ОСОБА_1 від запропонованих посад також відмовлявся. На підставі того, що сам позивач не побажав залишитися на службі, відмовився від будь-якої запропонованої йому посади в ГУНП в Миколаївській області, рапорт на запропоновану посаду не подав до керівництва ГУНП в Миколаївській області, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби ОСОБА_1 наказом ГУНП в Миколаївській області від 01.03.2021 № 139 о/с було звільнено служби в поліції за ч. 1 п.4 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» в зв`язку з скороченням штатів або проведення організаційних заходів. Новостворений підрозділ складається із посад поліцейських, що призначаються та проходять службу на підставі Закону України "Про Національну поліцію".

Враховуючи зазначене, на переконання відповідача, ним виконано вимоги чинного законодавства щодо вивільнення позивача. Тому в задоволенні позовних вимог відповідач просив суд відмовити в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач вводить суд в оману надаючи неправдиві відомості щодо того, що ОСОБА_1 було запропоновано вакантні посади в новоствореному відділу поліції №7 (м.Очаків), від яких останній неодноразово відмовлявся. Позивач вказав, що всі вакантні посади, що йому пропонувались в некомплектах відповідачем, не містили вільних посад у відділенні поліції №7 в межах м.Очакова, а були запропоновані в інших районах - Вознесенському та Баштанському районних управліннях поліції, від яких позивач відмовлявся в силу сімейних обставин. З реальним некомплектом вакантних посад у ВП №7 ОСОБА_1 так й не було ознайомлено.

В запереченнях на пояснення позивача відповідач вказав, що позивача неодноразово було повідомлено про можливість ознайомитися з некомплектом вакантних посад ГКПН в Миколаївській області 09.02.2021р., 19.02.2021р., 01.03.2021р., проте позивач жодного разу з жодною вакансією та рапорту на будь-яку посаду не надав. Відповідач як роботодавець вжив всіх необхідних заходів для працевлаштування позивача, але не отримав від нього згоди на переміщення на іншу посаду замість скороченої, як того вимагають ст.32 КЗпП України та ст.64, 68 Закону України «Про Національну поліцію». Крім того, згідно нового штатного розпису, до структури Головного управління НП в Миколаївській області віднесено 4 районні управління поліції, які є районними територіальними підрозділами однієї юридичної особи. Тому позивач помилково вважає, що відповідач повинен був працевлаштувати його тільки у м.Очакові. В задоволенні позову відповідач просив відмовити повністю.

24.05.2021р. відповідач на виконання ухвали від 16.04.2021р. надав витребувані судом документи (а.с.136-145).

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У судовому засіданні 18.05.2021р. позивач позов підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наданих письмових пояснень, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечував проти позову, надав пояснення суду по суті спору.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу у відділення Очаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Миколаївській області з 14.12.2016.

01.03.2021 року відповідно до наказу т.в.о. начальника ГУ Національної поліції в Миколаївській області від 01.03.2021 року № 139 о/с «По особовому складу», ОСОБА_1 у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів на підставі п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію».

Наказом Голови Національної поліції України від 21.12.2020 року № 999 «Про організаційно штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області» затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції та штат територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, який вводиться в дію з 01.01.2021р. Відповідно до затверджених штатних змін, всі 214 посад в Очаківському ВП ГУНП в Миколаївській області було скорочено.

У зв`язку з цим, 25.12.2020 року позивача було попереджено про можливе наступне звільнення зі служби.

Як вказав позивач в позові та в судовому засіданні 18.05.2021р., ОСОБА_1 просив відповідача перевести його на рівнозначну посаду в новостворений Відділ поліції №7 (м. Очаків) саме в м.Очакові, оскільки позивач має тяжко хвору маму-пенсіонера, яка потребує постійного догляду.

Виходячи з пояснень відповідача наданих в судовому засіданні 18.05.2021р., з відзиву на позов, відповідач станом на 09.02.2021р., 19.02.2021р. та 01.03.2021р. надавав позивачу для ознайомлення некомплекти вакантних посад Головного управління НП в Миколаївській області, проте ОСОБА_1 жодного разу не надав згоди на жодну запропоновану йому посаду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 43 Конститукції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 889-VIII) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Частинами 1, 2 ст. 21 Закону № 889-VIII визначено, що вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII (в редакції, що діяла до 25.09.2019) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі (п.1 ч.1 ст. 87 Закону № 889-VIII).

Частина 3 ст. 87 Закону № 889-VIII визначає, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення. Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Згідно з висновками Верховного Суду висловленими у постанові від 10.10.2018 року у справі № 816/979/17, враховуючи норми ст. 5 Закону №889-VIII процедура вивільнення державних службовців з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу чи його реорганізації, за умови, що відсутня можливість пропозиції особі іншої рівноцінної посади державної служби або іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі, регулюється законодавством про працю, зокрема, Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, у разі зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Частинами 1, 2, 3 ст. 492 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Із аналізу положень Закону №889-VIII вбачається, що процедура вивільнення державних службовців на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 цього Закону регулюється нормами Кодексу законів про працю України, а саме ст. 40 та 492 КЗпП України.

Виходячи з тлумачення ч. 1 ст. 40, ч. ч. 1,3 ст. 492 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які цей працівник може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом

цього періоду та які існували на день звільнення.

Така правова позиція сформульована Верховним Судом України у постанові від 01.04.2015 року справа № 6-40цс15, та Верховним Судом постанова від 08.05.2019 року справа № 806/1175/17, від 28.02.2020 року справа №807/819/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 працював на посаді інспектора сектору дізнання Очаківського відділу поліції, з якої його й було звільнено 01.03.2021р.

Наказом Голови Національної поліції України від 21.12.2020 року № 999 «Про організаційно штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області» затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції та штат територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, який вводиться в дію з 01.01.2021р. Відповідно до затверджених штатних змін, всі 214 посад в Очаківському ВП ГУНП в Миколаївській області було скорочено, та утворено 8 структурних відділень, один з яких в минулому - Очаківський відділ поліції, а на теперішній час - Відділення поліції №7 (м.Очаків).

25.12.2020 року позивача відповідно до абз. 1 ст. 492 Кодексу законів про працю України попереджено про можливе наступне звільнення зі служби відповідно до п. 4 ч.1 ст.77 КЗПпП України.

Виходячи з матеріалів справи, судом під час розгляду справи встановлено те, що про можливе звільнення з державної служби позивача було попереджено завчасно, як того вимагає чинне законодавства - 25.12.2020р., тобто більш як за за два місяці до звільнення 01.03.2021 року.

В той же час, згідно статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції.

Так, 09.02.2021р. позивача було ознайомлено з некомплектом посад ГУНП в Миколаївській області та запропоновано будь-яку посаду з некомплекту від 09.02.2021. Окрім того, необхідно зазначити, що в переліку посад некомплекту також є посади у відділенні №7 (Очаківський ВП) Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області. Однак, позивач не погодився з жодною доступною вакасією.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати на те, що відповідачем було запропонувано ОСОБА_1 перелік й інших посад в відділенні поліції № 7, яке відповідно до свого нового штатного розпису включає й інші населені пункти, крім м.Очакова.

Відповідач на виконання ухвали суду від 16.04.2021р., надав до суду некомплект вакантних посад ГУ НП в Миколаївській області станом на 01.03.2021р., 25.02.2021р., 09.02.2021р.

Суд, розглянувши надані відповідачем документи, приходить до того, що згідно некомплекту ГУ НП в Миколаївській області в новоствореному територіальному підрозділі - Відділенні поліції №7 (Очаківський ВП) станом на 09.02.2021р. були вакантні наступні посади: слідчий слідчого відділення, спеціаліст-криміналіст слідчого відділення, оперуповноважений сектору кримінальної поліції, дільничний офіцер поліції сектору превенції, інспектор сектору реагування патрульної поліції (а.с.142).

З наданих відповідачем некомплектів вакантних посад станом на 09.02.2021р., 19.02.2021р., 01.03.2021р., що надавались відповідачем ОСОБА_1 на ознайомлення, жоднї вакантної посади в новоствореному Відділенні поліції №7 (м.Очаків) позивачем не було погоджено. Також, 25.02.2021 позивачу було запропоновано посаду, однак свою згоду на будь-яку запропоновану посаду позивач не надав, та рапорт про згоду на призначення його на посаду не надав.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) цього Закону.

На підставі того, що сам позивач не побажав залишитися на службі, відмовився від будь-якої запропонованої йому посади в ГУНП в Миколаївській області, рапорт на запропоновану посаду не подав до керівництва ГУНП в Миколаївській області, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби ОСОБА_1 наказом ГУНП в Миколаївській області від 01.03.2021 № 139 о/с було звільнено служби в поліції за ч. 1 п.4 ст.77 ЗУ « Про Національну поліцію» в зв`язку з скороченням штатів або проведення організаційних заходів.

Отже, з зазначеного вище вбачається, що спеціальним законодавством, яким є ЗУ «Про Національну поліцію», визначено право керівника під час скорочення штатів вирішувати питання про призначення на іншу посаду з урахуванням досвіду попередньої роботи, виконання службових обов`язків та інш.(ч.3.ст.68 Закону).

Окрім того, в своєму позові позивач не заперечує факт того, що йому дійсно пропонувались посади в ГУНП в Миколаївській області, однак вони йому не підходять через начебто незручного розташування та за сімейними обставинами.

Суд звертає увагу, що до проведення організаційних-штатних змін в ГУНП в Миколаївській області позивач працював в Очаківському ВП ГУНП в Миколаївській області, при цоьму під час ознайомлення позивача з вакантними посадами в новоствореному Віідленні поліцї №7 (Очаківський віділ поліції) в числі посад, які пропонувались позивачу також були посади в відділенні №7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області (Очаківський ВП) згідно некомплекту вакантних посад від 25.02.2021р.

Згідно з наказу Національної поліції України №955 від 08.12.2020 «Про затвердження змін до Структури територіальних органі» до структури Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області входять 8 відділень, один з яких є в минулому Очаківський ВП, посади в цих структурних(відокремлених) підрозділах ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_1 пропонувались.

Таким чином, суд вважає, що відповідач виносячи наказ від 01.03.2021р. № 139 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції діяв згідно вимог чинного законодавства України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За встановлених обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд доходить висновку, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача є правомірним та прийнятим відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов