Справа № 380/8255/21
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/8255/21
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

07 липня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І. при розгляді в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 про визнання дій Трускавецького міського суду Львівської області протиправними (незаконними),

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся 24.05.2021 до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою у якій міститься вимога визнати протиправними (незаконними) дії Трускавецького міського суду Львівської області щодо видачі 03.12.2020р. (направлення 03.12.2020р. поштовою кореспонденцією на адресу ТзОВ «Кредитні ініціативи»: 04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21 згідно супровідного листа від 03.12.2020р. №1324/929/12 04/22/2020 за підписом судді Трускавецького міського суду Львівської області В.І. Марчук) Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на підставі Заяви представника ТОВ «Кредитні ініціативи» Гаполяка О.В. від 05.10.2020р. без № Виконавчого листа №1324/929/12 про стягнення з позивача, ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №19/Кр15 від 25.01.2008 року в розмірі 172868,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в провадженні Трускавецького міського суду Львівської області з 2011р. перебувала цивільна справа №1324/929/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарно 172868, 46 грн. заборгованості за кредитним договором №19/Кр15 від 25.01.2008р. Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 05 березня 2013 року у цивільній справі №1324/929/12 (з урахуванням ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 29.04.2013р. про виправлення описки) у задоволені позову ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарно 172868,46 грн. заборгованості за кредитним договором, - відмовлено. Дане рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 05 березня 2013року у цивільній справі №1324/929/12 - набрало законної сили 18.03.2013р., - про що була відповідна відмітка, гербова печатка, проставлена Трускавецьким міським судом Львівської області, так як дане рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 05 березня 2013 року було отримано Позивачем - Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» і не оскаржувалось ним у встановленому ЦПК України порядку та строки (майже два роки). Вказує, що після цього, у серпні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (як нібито правонаступник ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») зверталось до Бориславського міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №19/Кр15 від 25.01.2008р.). Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 06 грудня 2013 року по справі №438/1289/13-ц, яке залишене без змін ухвалою Апеляційною суду Львівської області від 29 квітня 2014, які залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року, - в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено. У вищезазначених судових рішеннях, які набрали законної сили також було встановлено (і взято до уваги), що рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 05 березня 2013 року по справі №1324/929/12 набрало законної сили. Однак, 31.03.2015р. Трускавецький міський суд Львівської області протиправно та незаконно надав представнику ТзОВ «Кредитні ініціативи» Билень Т.Я. на підставі його заяви від 31.03.2015 року матеріали цивільної справи №1324/929/12 за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №19/Кр15 від 25.01.2008 року для ознайомлення та зняття фотокопій документів, а також 31.03.2015р. Трускавецький міський суд Львівської області протиправно та незаконно видав представнику ТзОВ «Кредитні ініціативи» Билень Т.Я. на підставі його заяви від 31.03.2015 року копію рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 05.03.2013 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №19/Кр15 від 25.01.2008 року (що підтверджується Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року по справі №813/3246/15, яка набрала законної сили 08.12.2015р.). Що в подальшому стало підставою для «незаконної» подачі представником ГОВ «Кредитні ініціативи» Билень Т.Я. та представником ПАТ «Промінвестбанк» в квітні 2015 року тобто через два роки після прийняття Трускавецьким міським судом Львівської області рішення від 05.03.2013р. по справі №1324/929/12) апеляційної скарги на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 05.03.2013р. по справі №1324/929/12. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 22.07.2015р. по справі №457/929/12 яке залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 15.10.2015р.) апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задоволено частково. Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 05 березня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким: позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» -правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно 172868,46 грн. заборгованості за кредитним договором № 19/Кр 15 від 25.01.2008 року задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 19/Кр 15 від 25.01.2008 року в розмірі 172868,46 грн. В решті позову відмовлено. Дане Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 22.07.2015р. по справі №457/929/12 набрало законної сили в день його прийняття і проголошення згідно ст.319 ЦПК України 2004р. (в редакції до 15.12.2017р.) та згідно п.14 ч.І Перехідних Положень ЦПК України 2017р. (в редакції з 15.12.2017р.) - 22.07.2015р., що в т.ч. підтверджується офіційними даними Сдиного державного реєстру судових рішень. Вказує, що на момент набрання законної сили Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 22.07.2015р. по справі №457/929/12, тобто станом на 22.07.2015р. діяв Закон України «Про виконавче провадження» ЩОб-ХГУ від 21.04.1999р. /який діяв до 05.10.201 ч.І ст.22 якого визначала, що Виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Тобто, для стягувача - ТОВ «Кредитні ініціативи» строк пред`явлення Виконавчого листа по справі №457/929/12 до виконання розпочався 22.07.2015р. і закінчився 23.07.2016р., тобто в період дії Закону України «Про виконавче провадження» ИбОб-ХІУ від 21.04.1999р., і станом на день набрання чинності новим Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р., тобто станом на 05.10.2016р. такий строк стягувачем - ТОВ «Кредитні ініціативи» було пропущено, тобто для нього він закінчився. В період річного строку з 22.07.2015р. по 23.07.2016р. (і до 26.10.2016р.) стягувач ТОВ «Кредитні ініціативи» не звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа по даній цивільній справі №457/929/12 на виконання Рішення Апеляційного суду Львівської області від 22.07.2015р. по справі №457/929/12, яке 22.07.2015р. набрало законної сили. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26.10.2016р. по справі №457/929/12 заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 липня 2015 року за нововиявленими обставинами задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 липня 2015 року скасовано. Апеляційне провадження за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 05 березня 2013 року, в якому ухвалою цього ж суду від 29 квітня 2013 року внесено виправлення, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно 172 868,46 грн. заборгованості за кредитним договором - закрито. Тобто, Рішення Апеляційного суду Львівської області від 22.07.2015р. по справі №457/929/12 було скасовано судом апеляційної інстанції - 26.10.2016р. (з моменту прийняття і проголошення Апеляційним судом Львівської області ухвали від 26.10.2016р.), тобто вже після закінчення річного строку (23.07.2016р.) пред`явлення його до примусового виконання. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.10.2017р. по справі №1324/929/12 касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 жовтня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Позивач зазначає, що фактично після скасування 11.10.2017р. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвали Апеляційного суду Львівської області від 26.10.2016р. по справі №457/929/12 (якою було скасовано рішення Апеляційного суду Львівської області від 22.07.2015р. по справі №457/929/12) - згідно положень ст.349 ЦПК України 2004р. (в редакції до 15.12.2017р.) 11.10.2017р. ухвала Апеляційного суду Львівської області від 26.10.2016р. по справі №457/929/12 втратила законну силу, а рішення Апеляційного суду Львівської області від 22.07.2015р. по справі №457/929/12 відновило свою чинність та законну силу -11.10.2017р. Тобто, в період трьохрічного строку з 22.07.2015р. по 23.07.2018р. стягувач ТОВ «Кредитні ініціативи» не звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа по даній цивільній справі №457/929/12 на виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 22.07.2015р. по справі №457/929/12, яке 22.07.2015р. набрало законної сили. А звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області лише в серпні 2018 року із Заявою від 21.08.2018р. про видачу виконавчого листа по справі №1324/929/12. тобто поза межами річного строку (до 23.07.2016р.) згідно ч. І ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» ИбОб-ХІУ від 21.04.1999р. та трьохрічного строку (до 23.07.2018р.) згідно ч. І, ч.2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р. пред`явлення виконавчого листа по даній справі №457/929/12 до виконання. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06.07.2018р. по справі №1324/929/12, яка набрала законної сили 06.07.2018р. відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 липня 2015 року. Залишено в силі рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач вважає, що, виходячи з вимог та положень ЦПК України 2004р. та ЦПК України 2017р. та з врахуванням фактичних обставин даної справи - Рішення Апеляційного суду Львівської області від 22.07.2015р. по справі №457/929/12 не набрало і не могло набрати законної сили, та не відновило свою чинність - 06.07.2018р.. після залишення його в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06.07.2018р. по справі №1324/929/12. В подальшому, Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03.09.2018р. по справі №1324/929/12, яка набрала законної сили 03.09.2018р. заяву ОСОБА_1 про виправлення описок задоволено частково. Внесено виправлення в ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2018 року у цивільній справі №1324/929/12 за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 липня 2015 року. ухваленого судом у зв`язку з нововиявленими обставинами в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зазначено: правильну дату подання заяви про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами - 08 січня 2016 року, замість неправильної - 18 січня 2016 року; в першому абзаці резолютивної частини ухвали Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2018 року після слів:«Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 липня 2015 року» доповнити текст такими словами: « ...за нововиявленими обставинами». У внесенні інших виправлень відмовлено. 18.09.2018р. Трускавецьким міським судом Львівської області на підставі Заяви представника ТОВ «Кредитні ініціативи» Бачинського О.М. про видачу виконавчих листів від 21.08.2018р. було видано стягувачу ТОВ «Кредитні ініціативи» перший Виконавчий лист №1324/929/12 про стягнення з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №19/Кр15 від 25.01.2008 року в розмірі 172868,46, в якому було зазначено, що рішення набрало законної сили - 03.09.2018р. (і строк пред`явлення до виконання до - до 03.09.2021р.). 10.12.2018р. стягувачем ТОВ «Кредитні ініціативи» пред`явлено такий Виконавчий лист №1324/929/12 від 18.09.2018р. до примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. разом із заявою представника ТОВ «Кредитні ініціативи» Гаполяка О. від 05.12.2018 без № про відкриття виконавчого провадження. 10.12.2018р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №57884083 з примусового виконання Виконавчого листа №1324/929/12, виданого 18.09.2018р. Трускавецьким міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №19/Кр15 від 25.01.2008 року в розмірі 172868,46 грн., а також 10.12.2018р. ним було прийнято ряд інших постанов у даному виконавчому провадженні №57884083. Вказує, що 22.12.2018р. звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області із Скаргою від 22.12.2018р. на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. Вказує, що Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 15.01.2019р. по справі №1324/929/12 (провадження №4-с/4 57/2/19), яка залишена без змін Постановою Львівського апеляційного суду від 29.05.2019р. визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. щодо прийняття 10.12.2018року постанови про відкриття виконавчого провадження №57884083 з примусового виконання виконавчого листа №1324/929/12, виданого 18.09.2018 року Трускавецьким міським судом Львівської області. Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. від 10.12.2018року про відкриття виконавчого провадження №57884083 з примусового виконання виконавчого листа №1324/929/12. виданого 18.09.2018 року Трускавецьким міським судом Львівської області. Після цього, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. 21.06.2019р. було прийнято ряд постанов про скасування всіх процесуальних документів у виконавчому провадженні №57884083 та скеровано стягувачу ТОВ «Кредитні ініціативи» Повідомлення від 21.06.2019р. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (разом з оригіналом Виконавчого листа №1324/929/12 від 18.09.2018р. В подальшому, представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Гаполяк О.В. 12.07.2019р. звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області із Заявою від 10.07.2019 без № про виправлення описки допущеної у виконавчому листі, до якої долучив оригінал Виконавчого листа №1324/929/12 від 18.09.2018р. Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 02.08.2019р. по справі №1324/929/12 провадження №2-во/457/10/19), яка набрала законної сили, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про виправлення описки, допущеної у виконавчому листі від 18 вересня 2018 року по справі № 1324/929/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 19/Кр 15 від 25 січня 2008 року у розмірі 172868,46 грн. повернуто заявнику без розгляду (так як заява стягувана не відповідала вимогам ст.ст. 183, 432 ЦПК України і цивільне процесуальне законодавство України не передбачає процедури виправлення описки у виконавчому листі). Дана Ухвала Трускавецького міського суду Львівської області від 02.08.2019р. по справі №1324/929/12 (провадження №2-во/457/10/19) набрала законної сили і не оскаржувалась стягувачем ТОВ «Кредитні ініціативи» у встановленому ЦПК України порядку та строки. Крім цього, 26.12.2018р. позивач вказує, що звертався до Трускавецького міського суду Львівської області із Заявою від 26.12.2018р. про визнання виконавчого листа №1324/929/12 від 18.09.2018р. таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 26.11.2019р. по справі №1324/929/12 (провадження №6/457/4/19) заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №1324/929/12 таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: ТзОВ «Кредитні ініціативи» та приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович - задоволено. Визнано виконавчий лист № 1324/929/19, який був виданий 18 вересня 2018 року Трускавецьким міським судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 19/Кр 15 від 25 січня 2008 року у розмірі 172868,46 таким, що не підлягає виконанню повністю. Постановою Львівського апеляційного суду від 25.08.2020р. по справі №1324/929/12 (провадження №22-ц/811/236/20) (з врахуванням ухвали Львівського апеляційного суду від 09.11.2020р. про виправлення описок) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задоволено. Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 26 листопада 2019 року - скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №1324/929/12 таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: ТОВ «Кредитні ініціативи» та приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович - відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 11.09.2020р. по справі №1324/929/12 (провадження №61-12974 ск20) у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович відмовлено. (оскільки Постанова Львівського апеляційного суду від 25.08.2020р. по справі №1324/929/12 не підлягає касаційному оскарженню). Після цього, стягувач ТОВ «Кредитні ініціативи» не звертався до Трускавецького міського суду Львівської області у встановленому ЦПК України порядку згідно ст.ст. 183, 432 із заявою про виправлення помилки у Виконавчому листі №1324/929/12 від 18.09.2018р. (оригінал якого знаходився і знаходиться в матеріалах цивільної справи №1324/929/12), проте 15.10.2020р. представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Гаполяк О.В. звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області із Заявою від 05.10.2020р. без №, в якій просив повторно видати ТОВ «Кредитні ініціативи» виконавчий лист по справі №1324/929/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 19/Кр 15 від 25 січня 2008 року у розмірі 172868,46 грн., який відповідатиме вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач стверджує, що на підставі такої заяви представника ТОВ «Кредитні ініціативи» Гаполяк О.В. без № від 05.10.2020р. Трускавецьким міським судом Львівської області (суддею Марчук В.І.) 03.12.2020р. було незаконно та протиправно видано стягувачу ТОВ «Кредитні ініціативи» інший (другий) Виконавчий лист №1324/929/12 про стягнення з позивача ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №19/Кр15 від 25 січня 2008 року у розмірі 172868,46 грн., при тому, що в матеріалах даної цивільної справи №1324/929/12 знаходиться оригінал першого Виконавчого листа №1324/929/12 про стягнення з позивача ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 19/Кр15 від 25 січня 2008 року у розмірі 172868,46 грн,, який був виданий Трускавецьким міським судом Львівської області 18.09.2018р. Відтак позивач вважає, що Трускавецький міський суд Львівської області протиправно та незаконно, всупереч вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, ст. 431 та п.п.17.1 п.17 ч. І Перехідних положень ЦПК України видав 03.12.2020р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» Виконавчий лист за №1324/929/12 про стягнення з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №19/Кр15 від 25.01.2008 року в розмірі 172868,46 грн., оскільки за фактичних обставин даної справи Трускавецький міський суд Львівської області не мав права та повноважень видавати 03.12.2020р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» такий Виконавчий лист №1324/929/12 (в т.ч. після закінчення строку на пред`явлення його до виконання), при тому, що в матеріалах даної цивільної справи №1324/929/12 станом на 03.12.2020р. знаходився і знаходиться по сьогодні оригінал першого Виконавчого листа №1324/929/12 від 18.09.2018р. про стягнення з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №19/Кр15 від 25 січня 2008 року у розмірі 172868,46.

Ухвалою від 28.05.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача 22.06.2021 надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти позовних вимог заперечує повністю. Вказує, що 18.09.2018 року Трускавецьким міським судом Львівської області видано стягувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» виконавчий лист по справі № 1324/929/12 про стягнення з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості з кредитним договором № 19/Кр 15 від 25.01.2008 року в розмірі 172868,46. Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. 10.12.2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого листа по справі № 1324/929/12, виданого 18.09.2018 року Трускавецьким міським судом Львівської області. 22.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області зі скаргою від 22.12.2018 року на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 15.01.2019 року по справі № 1324/929/12 провадження № 4-с/457/2/19, яка залишена без змін Постановою Львівського апеляційного суду від 29.05.2019 року визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича щодо прийняття 10.12.2018 року постанови про відкриття виконавчого провадження № 57884083 з примусового виконання виконавчого листа №1324/929/12, виданого 18.09.2018 року Трускавецьким міським судом Львівської області. Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича від 10.12.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 57884083 з примусового виконання виконавчого листа №1324/929/12, виданого 18.09.2018 року Трускавецьким міським судом Львівської області. Підставою для задоволення вказаної скарги стало те, що у виконавчому листі не було вказано в якому саме виді грошової одиниці необхідно стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 19/Кр 15 від 25.01.2008 року, а зазначено лише «... заборгованість в розмірі 172868,46 ». Зазначає, що 26.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області із заявою від 26.12.2018 року про визнання виконавчого листа № 1324/929/12 від 18.09.2018 року таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 26.11.2019 року по справі № 1324/929/12 провадження № 6/457/4/19 заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №1324/929/12 таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: ТзОВ «Кредитні ініціативи» та приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович - задоволено. Визнано виконавчий лист № 1324/929/19, який був виданий 18 вересня 2018 року Трускавецьким міським судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 19/Кр 15 від 25 січня 2008 року у розмірі 172868,46 таким, що не підлягає виконанню повністю. Однак Постановою Львівського апеляційного суду від 25.08.2020 року по справі № 1324/929/12 провадження № 22-ц/811/236/20 (з врахуванням ухвали Львівського апеляційного суду від 09.11.2020 року про виправлення описок) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задоволено. Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 26 листопада 2019 року - скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 1324/929/12 таким, що не підлягає виконанню, заінтерисовані особи: ТОВ «Кредитні ініціативи» та приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович - відмовлено. Зазначає, що в мотивувальній частині Постанови Львівського апеляційного суду від 25.08.2020 року по справі № 1324/929/12 провадження № 22-ц/811/236/20 вказано, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що виконавчий лист №1324/929/12, який був виданий 18 вересня 2018 року Трускавецьким міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №19/Кр 15 від 25 січня 2008 року в розмірі 172868,46 є таким, що не підлягає виконанню, оскільки як встановлено вище, рішення апеляційного суду Львівської області від 22 липня 2015 року було помилково скасовано згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 26 жовтня 2016 року і відновило свою чинність 03 вересня 2018 року, вже за дії нового Закону України «Про виконавче провадження». Вказує, що після повернення справи № 1324/929/12 до Трускавецького міського суду Львівської області, судом, за заявою ТзОВ «Кредитні ініціативи», 03.12.2020 року видано виконавчий лист № 1324/929/12, про стягнення з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 19/Кр15 від 25.01.2008 року в розмірі 172868,46 грн., який відповідає вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та в якому виправлено помилки у відповідності до Ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 15.01.2019 року по справі № 1324/929/12 провадження № 4-с/457/2/19, яка залишена без змін Постановою Львівського апеляційного суду від 29.05.2019 року. Що стосується посилання ОСОБА_1 , що виданий 03 грудня 2020 року виконавчий лист по справі № 1324/929/12 є виданий некомпетентним судом, відповідач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. З наведеної правової норми слідує, що обов`язок видачі виконавчого документа покладається виключно на суд першої інстанції. Отже, твердження ОСОБА_1 , що виданий 03 грудня 2020 року виконавчий лист по справі № 1324/929/12 є виданий некомпетентним судом, не заслуговує на увагу. Незалежно від того, що у справі в порядку перегляду апеляційним чи касаційним судом ухвалено власне рішення, а також якщо воно допущено до негайного виконання, виконавчий лист видається судом першої інстанції, оскільки саме цей суд ухвалив рішення, а інші інстанції переглядали рішення суду. Цивільний процесуальний закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом. Повідомлає, що після видачі судом виконавчого листа № 1324/929/12 від 03.12.2020 року, 26.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області із заявою про визнання виконавчого листа № 1324/929/12 від 03.12.2020 року таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 09.04.2021 року по справі № 1324/929/12 провадження № 6/457/11/21 (з урахуванням ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14.04.2021 року про виправлення описок) - у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 1324/929/12 від 03 грудня 2020 року таким, що не підлягає виконанню - відмовлено. Також 05.03.2021 року ОСОБА_1 звертався до Трускавецького міського суду Львівської області із скаргою від 05.03.2021 року на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. Однак Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 22.03.2021 року по справі № 1324/929/12 провадження № 4-с/457/6/21 - в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. відмовлено. Відповідач вважає вимогими позовні вимоги безпідставними та просить у задоволенні позову відповити.

Відповідно ч.2 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до вказаної норми КАС України розгляд справи по суті судом розпочато з 29.06.2021.

Ухвалою від 07.07.2021 відмовлено у розгляді справи в судовому засіданні.

При вирішенні справи суд виходить із завдань адміністративного судочинства, якими відповідно до частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Стосовно конституційного права особи на захист від порушень з боку органів державної влади, то офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України міститься, зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011. У цьому рішенні Конституційний Суд України, серед іншого, відзначив, що "права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Також зазначено про те, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Стосовно порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Суд також враховує вже зазначену позицію Європейського суду з прав людини у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», згідно з якою саме «небезпідставність» доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду. У п. 30 32 рішення у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява №49069/11) Суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (див. рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 36, Series A №18). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання в реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним, та скаржиться на те, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції йому не було надано жодних можливостей подати до суду скаргу (див. серед іншого (inter alia), рішення у справах «Рош проти Сполученого Королівства» (Roche v. the United Kingdom), заява №32555/96, п. 117, та «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (Salontaji-Drobnjak v. Serbia), заява №36500/05, п. 132). Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб» (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A №93). Встановлюючи такі правила, договірна держава користується певною свободою розсуду, однак обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Крім того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Кордова проти Італії» (№1) (Cordova v. Italy (no. 1)), заява №40877/98, п. 54, та рішення у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), п. 65, Series A № 294-B).

Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Це особливо стосується гарантій, закріплених ст. 6 Конвенції, з огляду на визначне місце, яке у демократичному суспільстві займають право на справедливий суд разом з усіма гарантіями за цією статтею (див. рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Альберт-Адам ІІ проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany) [ВП], заява №42527/98, п. 45). У п. 54 рішення у справі «Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland, заява №28249/95) Суд також погодився, що можуть бути справи, в яких майбутній позивач повинен мати попередній дозвіл до того, як йому дозволять процедуру подання позову (див. рішення суду у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), серія A, №93, п. 59).

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Позовною вимогою позивача є визнати протиправними (незаконними) дії Трускавецького міського суду Львівської області щодо видачі 03.12.2020р. (направлення 03.12.2020р. поштовою кореспонденцією на адресу ТзОВ «Кредитні ініціативи»: 04655, м.Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21 згідно супровідного листа від 03.12.2020р. №1324/929/12 04/22/2020 за підписом судді Трускавецького міського суду Львівської області В.І. Марчук) Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на підставі Заяви представника ТОВ «Кредитні ініціативи» Гаполяка О.В. від 05.10.2020р. без № Виконавчого листа №1324/929/12 про стягнення з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №19/Кр15 від 25.01.2008 року в розмірі 172868,46 грн.

Згідно п.1 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом другим частини першої статті 4 КАС України визначено поняття публічно-правового спору - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Для правильного вирішення спору визначальною ознакою є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (Постанова Великої палати ВС від 04.09.2018 р. по справі № 823/2042/16).

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень» (Постанова Великої палати ВС від 4.09.2018 р. по справі № 823/2042/16).

При визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. N 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. N 6 "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів" судам роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року у справі № 815/110/16 (провадження № 11-547апп19) Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків. Оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Усі процесуальні порушення, які допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише в межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Отже, позовні вимоги про оскарження дій/бездіяльності відповідача стосуються вчинення (невчинення) судом передбачених процесуальним законом дій, тому не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого процесуальним законом (як адміністративним, так і цивільним).

Крім того, Велика Палата ВС звернула увагу на те, що відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно, ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17 (провадження № 14-5цс19).

Згідно із ч.1 ст.124 Конституції правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до ч.2 вказаної статті юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтями 62, 126, 129 Конституції визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Згідно із чч.1 та 3 ст.6 закону «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Згідно з п.57 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.55 висновку №3 (2002) КРЄС судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються.

Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.

Тобто, якщо позивач вважає, що суд допустив порушення норм права під час розгляду його справи, він має можливість оскаржити ухвалені у цих справах судові рішення до судів вищих (апеляційної чи касаційної) інстанцій у порядку та з підстав, визначених у відповідному процесуальному законі.

Отже оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їхніх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої палати ВС, висловленій у постановах: від 8.05.2018 у справі №521/18287/15-ц (провадження №14-90цс18), від 21.11.2018 у справі №757/43355/16-ц (провадження №14-399цс18), від 29.05.2019 у справі №489/5045/18 (провадження №14-191цс19).

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Крім того, у Рішенні від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ч. 2 ст. 17, п. 8 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження») Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 п.п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

За позицією Конституційного Суду України, висловленою у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України (абзац 15 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст. 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст. 129-1, ч. 2 якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Також, Конституційний Суд України, взявши до уваги ст. ст. 3, 8, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ч. ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Конституційний Суд України наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 р. № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява № 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04).

На підставі аналізу ст. ст. 3, 8, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, Конституційний Суд України у Рішенні від 15 травня 2019 р. № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України, Цивільний процесуальний кодекс України (ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Тобто у цій нормі законодавець розкриває сутність обов`язковості судового рішення та пов`язує її з властивістю реалізованості.

Згідно з ч.1 ст. 431 «Звернення судових рішень до виконання» Цивільного процесуального кодексу України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1-2 ст.432 Цивільного процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що видача судом виконавчого листа є процесуальною діяльністю суду регламентованою Цивільним процесуальним кодексом України, а не управлінською діяльністю, яка може оскаржуватися у порядку адміністративного судочинства, а відповідно проваджання у даній справі підлягає закриттю.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У цій справі поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» щодо заявлених позивачем вимог слід тлумачити як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому зазначені вище вимоги не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції.

Оскільки розгляд цього спору перебуває поза межами не лише юрисдикції адміністративних судів, а й не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачеві до суду якої юрисдикції належить його вирішення немає.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладено у низці постанов Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 10 травня 2018 року у справі № П/9901/385/18 та від 17 жовтня 2018 року у справі № 9901/591/18.

Відповідно до ч.2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачений судовий збір повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила, у разі:

1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

2) повернення заяви або скарги;

3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;

4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);

5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Вимоги до форми та змісту клопотання про повернення судового збору визначені статтями 167 Кодексу адміністративного судочинства України

Оскільки на час прийняття судового рішення клопотання про повернення судового збору відсутнє, повернення судового збору ухвалою про закриття провадження не вирішується, але може бути вирішено у подальшому при надходженні відповідного клопотання про повернення судового збору.

Відповідно до ч.2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст. 189, 238, 239, 248, 256, 293-295 КАС України, суд -

постановив:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання дій Трускавецького міського суду Львівської області протиправними (незаконними) закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддями.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 07.07.2021.

Суддя Коморний О.І.