Справа № 645/1532/21
Суддя: Мартинова О. М.
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/1532/21
Провадження № 2-а/645/49/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Мартинової О.М.,

секретарі судових засідань Кривченко Т.В.,

представника позивача Чухраєвої Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові адміністративний позов ОСОБА_1 в особі представника Чухраєвої Надії Сергіївни до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження по справі,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в особі представника Чухраєвої Н.С. звернувся до суду з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, в якій просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №484451 від 30.01.2021 року за ч. 8 ст. 121 КУпАП та закрити провадження по справі.

В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що 30.01.2021 року відносно ОСОБА_1 працівником поліції командиром взводу 1 роти 2 батальйону 1 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Морозовим С.О. винесено постанову серії ДП18 № 484451 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП, за те що він керував автомобілем, який не ввозив на митну територію України, чим порушив правила, встановлені митним кодексом України, а також порушив правила тимчасового ввезення автомобілю на територію України. Проте позивач не згодний з вказаною постановою, оскільки поліцейським було порушено вимоги Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395, а саме - працівник патрульної поліції не склав протокол про адміністративне правопорушення, а відразу виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та наклав на позивача штраф, у зв`язку із чим позивач був позбавлений надати пояснення та висловити незгоду щодо вчинення ним правопорушення. Зазначила, що відповідач притягнув позивача до відповідальності без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, не зазначив у постанові нормативний акт, який позивач порушив. Крім того, накладення штрафних санкцій за оскаржуваною постановою здійснено з порушенням вимог меморандуму між громадською організацією «Авто Євро Сила» і міністром МВС про не притягнення до відповідальності власників автомобілів на європейській реєстрації до прийняття Закону про доступне розмитнення, таким чином, позивач розраховував на той факт, що до моменту прийняття такого закону будь-яких штрафних санкцій щодо нього застосовано не буде й саме тому він пересувався та експлуатував зазначений автомобіль на території України. Також представник позивача зазначила, що при виявленні адміністративного порушення та складенні оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення Інспектор патрульної поліції використовував інформацію з митних баз даних, яка є інформацією з обмеженим доступом, її використання, навіть співробітниками правоохоронних органів, є таким, що порушує норми Конституції України, вимоги законодавства про захист персональних даних та законодавства України про інформацію, а отже не може слугувати підставою для притягнення позивача до відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП. З вказаною інформацією позивач не був ознайомлений, до оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, документи, що підтверджують факт адміністративного правопорушення не додані, а отже оскаржувана постанова винесена без наявності належних та допустимих доказів по справі. Крім того, представник позивача посилалася на те, що відеозапис з нагрудної камери, про який зазначено в постанові, не може вважатися належним доказом, оскільки притягнення особи можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.03.2021 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Представник УПП в Харківській області ДПП Назаренко-Хамаєва О.В. надала суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог та зазначила, що 30.01.2021 року командиром взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Морозовим С.О. було виявлено адміністративне правопорушення з боку позивача та винесено у відношенні нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 484451 за ч. 8 ст. 121 КУпАП. Старшим лейтенантом поліції Морозовим С.О. було встановлено, що 30.01.2021 року о 23 год. 00 хв. по проспекту Московському, 257/2 у м. Харкові позивач керував транспортним засобом «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , щодо якого порушені обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме - порушено строки його тимчасового перебування на території України з моменту його ввезення до 1 року та керування автомобілем особою, яка не ввозила його на територію України(ст. 380 Митного кодексу України). Вищевказаний транспортний засіб було ввезено на територію України 29.01.2020 року іншим водієм - ОСОБА_2 , в свою чергу позивач не поміщував транспортний засіб у митний режим тимчасового ввезення. Зазначена інформація підтверджується відомостями з інформаційно-аналітичної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі -ITC ІПНП) у вкладці Митниця (авто), відповідно до яких автомобіль CHEVROLET LACETTI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації: Литовська Республіка, був ввезений на територію України 29.01.2020 року, пункт пропуску - «Вилок-Тісабеч», митний пост «Вилок», вид ввезення: тимчасове ввезення до 1 року, автомобіль ввезений гр. ОСОБА_2 . Вказана інформація свідчить про порушення позивачем вимог ст. 380 Митного кодексу України та ст.ст. 16, 31 Закону України «Про дорожній рух» та скоєння позивачем адміністративного правопорушення передбаченого, частиною 8 статті 121 КУпАП. Зазначений автомобіль був зупинений працівниками патрульної поліції відповідно до вимог статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», про що було повідомлено позивачу на місці події, разом з тим повідомлено про вчинене ним адміністративне правопорушення, роз`яснено вимоги чинного законодавства, ознайомлено з правами, розглянуто справу, надано можливість ознайомитись з постановою та після проставлення позивачем підписів у графах 8,9 постанови - надано її копію на руки.Пунктом 1 ч.2 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейського зобов`язано зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Щодо твердження представника позивача з приводу того, що поліцейським не надано право використовувати інформацію щодо митного режиму ввезення транспортних засобів, представником позивача зазначено, що ст. 27 Закону України «Про Національну поліцію» визначено право використання поліцією інформаційних ресурсів. Частиною першою статті 27 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція має безпосередній оперативний доступ до інформації та інформаційних ресурсів інших органів державної влади за обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних». Інформаційна взаємодія між митними органами та Національною поліцією України здійснюється відповідно до Порядку електронної інформаційної взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства фінансів України та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України та Міністра фінансів України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства фінансів України від 13 травня 2020 року № 386/208. Згідно пункту 3 розділу III Порядку, інформація, що передається, обробляється з урахуванням вимог законодавства про захист персональних даних та використовується суб`єктами інформаційних відносин виключно з метою реалізації ними своїх функцій та повноважень, передбачених законодавством, і не може бути передана третій стороні, якщо інше не передбачено законом.

Крім того, у відзиві зазначається, що абзацами 1,2 ст. 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів в тому числі, передбачених ч. 8 ст. 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також відповідач вказує, що старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 дотримано вимог статті 283 КУпАП, у фабулі оскаржуваної постанови викладено опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначено докази, а саме - відеозаписи з нагрудного відеореєстратора № 0214; зазначено нормативні акти, що передбачають відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийнято у справі рішення. Під час розгляду справи, позивача було ознайомлено з правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268, 288, 289 КУпАП, з матеріалами справи, вирішено питання про притягнення до адміністративної відповідальності у виді штрафу.

Крім того зазначено, що зі сторони позивача не надано жодних доказів, що спростовують факт скоєння ним адміністративного правопорушення, а зазначені ним доводи свідчать про його намагання уникнути відповідальності.

До відзиву представник позивача додає диск з відеозаписом з нагрудного відеореєстратора та витяг з інформацією щодо митного режиму ввезення транспортного засобу.

Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом встановлено, що 30.01.2021 року командиром взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом Морозовим С.О. винесено постанову серії ДП18 № 484451 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 30.01.2021 року о 23 год. 00 хв. по пр-ту Московському 257/2 у м. Харкові керував транспортним засобом «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , щодо якого порушені обмеження, встановлені Митним кодексом України.Згідно ІПНП (інформаційно-аналітичної системи «Інформаційний портал Національної поліції України») даний транспортний засіб ввезено 29.01.2020 року ОСОБА_4 та транспортний засіб використовував ОСОБА_1 , який не ввозив його на митну територію, чим порушив вимоги ст. 380 Митного кодексу України та ст.ст. 16, 31 Закону України «Про дорожній рух», також під час руху не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3.б ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП.

Частиною 8 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 380 Митного кодексу України, тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Частиною 5 ст. 380 Митного кодексу України передбачено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Відповідачем до відзиву на позов додано довідку, згідно якої з відомостей, внесених до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» вбачається, що автомобіль, реєстраційний номер НОМЕР_2 , країна ТЗ «LT» (Литва), VIN авто: НОМЕР_3 , був ввезений на територію України 29.01.2020 року, пункт пропуску «Вилок-Тісабеч», вид: тимчасове ввезення до 1 року, ввезено особою: ОСОБА_2 .

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух» (№3353).

Відповідно до ст.1 Закону №3353 цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Стаття 14 Закону №3353 зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону №3353 водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Відповідно до п.30.1 Правил дорожнього руху власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Суд зазначає, що аналіз наведених норм у сукупності та в контексті запровадження заборони керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, та цілей Закону №3353, свідчить, що порушення вказаної заборони, посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, і накладати адміністративні стягнення.

За положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також засувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Викладене вище свідчить про те, що поліцейським під час розгляду адміністративної справи встановлені обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не помішувала в митний режим транзиту.

Пунктом 10 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не помішували в митний режим транзиту, а також у разі, якщо водій порушив правила дорожнього руху України.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що ОСОБА_1 був зупинений поліцейським правомірно.

Щодо доводів про прийняття постанови без розгляду справи, без складання протоколу про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені частиною першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121 КУпАП.

За положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також засувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що у разі вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, розгляд якого відповідно до частини першої статті 222 КУпАП віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається і розгляд таких справ здійснюється на місці вчинення правопорушення, незалежно від того, чи оспорюватиме особа під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення допущене порушення і адміністративне стягнення.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, оспорювання особою допущеного порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не покладає на уповноважену особу обов`язку зі складення протоколу про таке правопорушення.

Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, і накладати адміністративні стягнення, та враховуючи склад вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП, зафіксоване у режимі відеозапису, обов`язку скласти в даному випадку протокол про адміністративне правопорушення інспектор поліції не мав.

Щодо посилання представника позивача про порушення вимог меморандуму між громадською організацією « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та міністром МВС про непритягнення до відповідальності власників автомобілів на європейській реєстрації суд зазначає, що у своїй діяльності органи Національної поліції керуються Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, законом України про «Національну поліцію», постановами ВРУ актами КМУ та актами МВСУ, а також іншими нормативно-правовими актами. Проте, Меморандум, на який посилається позивач, не є нормативно-правовим актом, що підлягає обов`язковому застосуванню.

Щодо посилань представника представника позивача на використання поліцейським інформації з митних баз даних стосовно ввезення транспортних засобів, яка є інформацією з обмежени доступом, право на отримання якої не надано органам патрульної поліції та з якими позивач не був ознайомлений, суд зазначає наступне.

Відповідно до Положення про Єдину автоматизовану інформаційну систему Держмитслужби України Основними завданнями ЄАІС Держмитслужби є: зокрема забезпечення інформаційної взаємодії з центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та недержавними установами - суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, митними та правоохоронними органами інших країн.

Разом з тим, ст. 25 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено, що Поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених цим Законом. Поліція в рамках інформаційно-аналітичної діяльності:

1) формує бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України;

2) користується базами (банками) даних Міністерства внутрішніх справ України та інших органів державної влади;

3) здійснює інформаційно-пошукову та інформаційно-аналітичну роботу;

4) здійснює інформаційну взаємодію з іншими органами державної влади України, органами правопорядку іноземних держав та міжнародними організаціями.

Частино 1 ст. 27 ЗУ «Про Національну поліції» передбачено, що поліція має безпосередній оперативний доступ до інформації та інформаційних ресурсів інших органів державної влади за обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних".

Отже інспектор патрульної поліції мав законне право при розгляді справи користуватись відомостями в базах даних державних органі влади, які стосуються обставин ввезення, митного оформлення та перебування на території України транспортного засобу.

Таким чином, при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо інших доводів позивача суд зазначає наступне.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно дост. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

За нормами ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Щодо доводів позивача про неналежність відеозапису з нагрудної камери поліцейського як доказу суд, з посиланням на правову позицію Верховного Суду в постанові від 14.02.2018 року у справі №536/583/17, зазначає про наступне.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Приписами частини 3 статті 283 КУпАП передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржений постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис саме події порушення Правил дорожнього руху, наданий відповідачем відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

При цьому, суд зазначає, що в спірній постанові міститься графа: «до постанови додається», у якій зазначено про наявність відеозапису з камери 0214.

Отже, наданий відповідачем відеозапис може слугувати доказом в справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КАС України.

Суд також зазначає, що представник позивача не заперечує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, жодних доводів з боку представника позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, за яке на нього накладено адміністративне стягнення, він не навів.

Суд також зазначає, що факт керування транспортним засобом «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , щодо якого порушені обмеження, встановлені Митним кодексом України, ОСОБА_1 не заперечується. Жодних доводів з боку позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, за яке на нього накладено адміністративне стягнення, він не навів.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

За нормами ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Матеріалами справи підтверджено, що з доказами скоєння адміністративного порушення позивача було ознайомлено на місці зупинки, про що свідчить підпис позивача в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Наявні в матеріалах відео докази також підтверджують факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Відтак, адміністративне стягнення застосовано відповідачем у відповідності до вимог закону, у межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано, а судом таких обставин не встановлено. При цьому, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.8 ст. 121 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах доказами та не спростовується позивачем.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлені процесуальні рішення загального місцевого суду за результатами розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладені приписи процесуального законодавства, висновки, яких суд дійшов за результатами розгляду справи, в задоволенні вимог позивача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - слід відмовити.

Керуючись ст. ст.5, 8, 14, 22, 72-79, 211, 241-246, 250, 286 КАС України, ст.ст.121, 126, 222, 257, 268, 277, 278, 279, 280, 286 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в особі представника Чухраєвої Надії Сергіївни до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження по справі - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у встановленому законом порядку протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, адреса: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, буд.315-А.

Повний текст рішення виготовлено 06.07.2021 року.

Суддя - О. М. Мартинова