Справа № 420/967/21
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/967/21
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

31.03.2021 року;

Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльності Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачу грошового забезпечення (заробітної плати) з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року в порядку та розмірах, передбачених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»;

зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону провести перерахунок та виплату грошового забезпечення (заробітної плати) з урахуванням проведених виплат у період служби на посаді прокурора відділу нагляду з організації процесуального керівництва, підтримання обвинувачення в суді, додержання законів при виконанні судових рішень та координації правоохоронної діяльності управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Південного регіону України з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням положень п. 3-1 «Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1090, додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, п. 2 «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року №414, додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», (з урахуванням приписів примітки до цього Додатку).

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 19 листопада 2014 року по 10 вересня 2020 року проходив військову службу в органах прокуратури, послідовно обіймаючи посади прокурора прокуратури Білокуракинського району Луганської області, прокурора Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області, слідчого першого відділу військової прокуратури Луганського гарнізону, прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону, прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, прокурора відділу нагляду з організації процесуального керівництва, підтримання обвинувачення в суді, додержання законів при виконанні судових рішень та координації правоохоронної діяльності управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Південного регіону України. У період служби в органах прокуратури заробітна плата позивача розраховувалась відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла до 26.03.2020 року) з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31 травня 2012 року №505. З 26.03.2020 року, а саме з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» визначає, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Тобто, у спірний період заробітна плата прокурора має обраховуватись, виходячи з п`ятнадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у тому числі вислуги років, премій, надбавок та інших виплат, передбачених законодавством. Не впливає на правове регулювання виплати заробітної плати прокурора і набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-IX, з огляду на дискримінаційний характер вказаного нормативного акту. Оскільки грошове забезпечення позивачу виплачувалось у меншому розмірі, ніж визначено спеціальним законом, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів щодо належних умов оплати праці.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправною бездіяльність Військової прокуратури Південного регіону України, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення (заробітної плати) з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року в порядку та розмірах, передбачених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов`язав Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону провести перерахунок та виплату грошового забезпечення (заробітної плати) з урахуванням проведених виплат ОСОБА_1 у період його служби на посаді прокурора відділу нагляду з організації процесуального керівництва, підтримання обвинувачення в суді, додержання законів при виконанні судових рішень та координації правоохоронної діяльності управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Південного регіону України з 26 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року відповідно до п. 3-1 «Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1090, додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, п. 2 «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року №414, додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», (з урахуванням приписів примітки до цього Додатку).

Проаналізувавши положення Закону України «Про прокуратуру» від 04.10.2014 року №1697-VII, постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» №505 від 31.05.2012 року, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-ІХ та Закону України «Про соціальній і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють питання виплат грошового забезпечення, у тому числі надбавок, інших доплат, суд першої інстанції виходив з того, що заробітна плата прокурора регулюється спеціальним законом про прокуратуру, не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, та має складатись з посадового окладу, премій та надбавок, у тому числі вислуги років та інших виплат, передбачених законодавством.

Суд першої інстанції визначив, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні приписів Основного Закону України, визначається виключно законом, а тому у спірний період не підлягають застосуванню положення абз. 3 п. 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113, якими врегульовано питання виплати заробітної плати прокурора на підставі актів Кабінету Міністрів України, і які за своїм змістом суперечать ч. 2 ст. 131-1 Конституції України.

З огляду на те, що є підтвердженою протиправність бездіяльності органу прокуратури щодо нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення позивача відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та бюджетному законодавству і помилково не враховано, що у період до дня початку роботу Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505. Днем початку роботи, у тому числі обласних прокуратур, згідно наказу Генерального прокурора від 08.09.2020 року №414 визначено з 11.09.2020 року. Отже, на спірні правовідносини, що виникли у період з 26.03.2020 року по 10.09.2020 року, не поширюються положення ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» щодо визначення посадового окладу прокурора, виходячи з п`ятнадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Апелянт вказує, що положення наведеного Закону в редакції Закону України від 19.09.2019 року №113-ІХ у встановленому порядку неконституційними не визнавались та підлягали застосуванню органом прокуратури під час нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення. Акцентуючи увагу на неправильності висновків суду першої інстанції і щодо визначення невідповідності положень Закону України від 19.09.2019 року №113-ІХ Конституції України без окремого звернення до Верховного Суду, апелянт зазначає, що має діяти виключно в межах своїх повноважень, з дотриманням відповідних законів та нормативних актів, які є чинними, та з урахуванням фінансових ресурсів, призначених у зв`язку із прийняттям відповідних нормативних актів. Наведені обставини у сукупності свідчать про правомірність дій органу прокуратури під час нарахування та виплати позивачу заробітної плати, необґрунтованість адміністративного позову та відсутність обставин для задоволення позову у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 , зокрема у період з 01.08.2018 року по 10.09.2020 року проходив військову службу на посаді прокурора відділу нагляду з організації процесуального керівництва, підтримання обвинувачення в суді, додержання законів при виконанні судових рішень та координації правоохоронної діяльності управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Південного регіону України.

Наказом Військової прокуратури Південного регіону України від 10.09.2020 року №880к позивача звільнено з посади прокурора з 10.09.2020 року, виключено зі списків особового складу Військової прокуратури Південного регіону України, всіх видів забезпечення.

Грошове забезпечення військовослужбовця органу прокуратури нараховувалось та виплачувалось відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов праці працівників прокуратури» від 31.05.2012 року №505, постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1090, постанови Кабінету Міністрів України «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» від 15.06.1994 року №414.

З урахуванням вказаних нормативно-правових актів, у період з 26.03.2020 року по 10.09.2020 року, грошове забезпечення позивачу нараховувалось, виходячи з: посадовий оклад 5730 грн., оклад за військовим званням 1200 грн.; надбавка за вислугу років (30%) 2079 грн. (з 07.05.2020 року 35% у сумі 2425 грн.); надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (70%) 6306,3 грн. (з 07.05.2020 року 6548,85 грн.); надбавка за таємність у березні 2020 року 859,5 грн. (15%), у квітні 2020 року 573 грн. (10%); щомісячна премія 40%.

Також, судом першої інстанції вірно з`ясовано, що спірним питанням у цій справі є

нарахування позивачу грошового забезпечення (заробітної плати), виходячи із розміру посадового окладу, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505, та не застосування для обрахунку посадового окладу положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».

Нарахування інших виплат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, Порядком виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1090, постановою Кабінету Міністрів України «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» від 15.06.1994 року №414, не оспорюється.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 7 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII (в редакції, яка діяла на момент призначення позивача на посаду прокурора відділу) заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.

Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом.

Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 26 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року №79-VIII (набрання чинності з 01.01.2015 року) установлено, що норми і положення статті 81, частин 16-18 статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Абзацом 3 п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року №80-VIII (набрання чинності з 01.01.2015 року) установлено, що норми і положення частини 2 статті 33, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, п.п. 1, 2, 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 року №505 (із змінами) затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-7.

Надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати, у тому числі, працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів.

Визначено, що видатки, пов`язані з реалізацією постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється у межах затвердженого фонду оплати праці.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 по справі №1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) окремі положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (зі змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України визначено, що положення п. 26 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, дія окремих положень пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 по справі №1-223/2018(2840/18) втратила чинність 26 березня 2020 року.

Разом з цим, 25.09.2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-IX.

У Законі України «Про прокуратуру» у частині третій статті 6 слова "регіональних та місцевих" замінено словами "обласних та окружних"; у статті 7 у частині першій, зокрема, у пункті 2 слово "регіональні" замінено словом "обласні".

Зокрема, частину другу статті 7 викладено в такій редакції: "2. У разі потреби рішенням Генерального прокурора можуть утворюватися спеціалізовані прокуратури на правах структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора, на правах обласних прокуратур, на правах підрозділу обласної прокуратури, на правах окружних прокуратур, на правах підрозділу окружної прокуратури».

Частину третю статті 81 Закону України «Про прокуратуру» викладено в такій редакції: « 3. Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року»

У п. 1 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 року №113-IX (із змінами, внесеними Законом від 04.10.2019 року №187-IX) передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім підпункту 2 пункту 2, пунктів 4-7, 9, 11-15, 17, 18, підпункту 1 пункту 19, пункту 20, пунктів 22-27 розділу I цього Закону, які набирають чинності з дня початку роботи відповідно Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур.

Закон України від 19.09.2019 року №113-IX опублікований у виданні «Голос України» 24.09.2019 року за №182 та набрав чинності 25.09.2019 року.

Відповідно до п.п. 3, 4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 року №113-IX до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України».

Аналіз наведених правових норм показав, що визначений розмір посадового окладу прокурора є встановленою Законом України «Про прокуратуру» гарантією, виплата якого регулюється вказаним Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-IX положення ч. 1 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» змін не зазнали.

Отже, виплата прокурору посадового окладу у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» №505 від 31.05.2012 року, суперечить закону про прокуратуру.

Відповідно, виплата прокурору посадового окладу не може бути пов`язана із фактом його переведення до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур.

Разом з цим, визначення у ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» посадового окладу прокурора окружної прокуратури у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, означає введення етапу запровадження збільшення розміру посадового окладу прокурора, який пов`язаний із прийняттям рішенням Генерального прокурора про початок роботи Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур.

Як свідчать обставини справи, наказом Генерального прокурора від 08.09.2020 року №414, опублікованого в газеті Верховної Ради України «Голос України» 09.09.2020 року, днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020 року.

Виходячи зі спірних правовідносин, судом першої інстанції вірно зазначено про не можливість поширення на виплату позивачу посадового окладу у розмірі, встановленого приписами постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» №505 від 31.05.2012 року.

Є також правильним висновок суду першої інстанції про те, що у період з 26.03.2020 року по 10.09.2020 року до порядку нарахування позивачу посадового окладу підлягали застосування виключно положення ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».

Водночас, доходячи обґрунтованого висновку про підтвердженість неправомірності дій органу прокуратури під час нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення, судом першої інстанції помилково не враховано, що у спірний період виплата позивачу посадового окладу підлягала у розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», а саме виходячи з 12 розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Також, слід враховувати, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Згідно із ч. 4 вказаної статті КАС України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Наведені положення адміністративного процесуального законодавства свідчать про те, що адміністративний суд при вирішенні справи має застосовувати норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Спеціальне законодавство, що регулює конкретні правовідносини, має вищу юридичну силу по відношенню інших нормативних актів.

Разом з цим, визначення у висновку суду про суперечність закону, який регулює конкретні спірні правовідносини, Конституції України, суд не застосовує такий закон, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. Такий висновок суду є прямою підставою після винесення рішення у справі для звернення до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності цього закону.

Таким чином, встановивши врегулювання заробітної плати прокурора виключно Законом України «Про прокуратуру», чинність цих положень і у зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», суд мав застосовувати виключно положення спеціального законодавства про прокуратуру і підстав для визначення невідповідності окремих положень Закону України від 19.09.2019 року №113-IX Основному Закону не виникло.

Враховуючи викладене, оскільки у спірний період органом прокуратури не забезпечено нарахування та виплату позивачу посадового окладу, виходячи з розмірів, передбачених законом про прокуратуру, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про допущення органом протиправної бездіяльності та наявність безумовних підстав для зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити на користь позивача грошове забезпечення (заробітну плату), виходячи з положень ч. 3 ст. 81 «Про прокуратуру», з урахуванням премій, надбавок та інших виплат, передбачених законодавством.

З огляду на те, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильними, але не у повній мірі відповідають нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів відповідно до ст. 317 КАС України вважає, що рішення суду підлягає зміні в його мотивувальній частині.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року змінити в його мотивувальній частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло