Справа № 300/1065/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/1065/20 пров. № А/857/6855/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Кардаш В.В.,

представника позивача Комиша О.І.,

представників відповідача Бабій Т.С., Шиян І.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Родник Плюс» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року (прийняте у м. Івано-Франківську суддею Гудняком В.Д.; складене у повному обсязі 23 лютого 2021 року) в адміністративній справі № 300/1065/20 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Родник Плюс» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Родник Плюс» (далі - ТзОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс», Товариство) звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі - ГУ ДПС в Івано-Франківській області) від 06.05.2020 № 000276501.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що ГУ ДПС в Івано-Франківській області в грудні 2019 р. провело документальну планову виїзну перевірку Товариства, за результатами якої склало акт за № 412/09-19-05-01/37112925 від 21.12.2019. На підставі цього акта та рішення Державної податкової служби України від 17.04.2020 № 13759/6/99-00-08-05-01-06 неправомірно та з порушенням, на його переконання, норм чинного законодавства контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 000276501 від 06.05.2020. Вказаним рішенням збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в загальному розмірі 18 344 619,00 грн, в тому числі: за податковими зобов`язаннями в сумі 12 229 746,00 грн і штрафними санкціями 6 114 873,00 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ТзОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс», яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; та за неправильного застосування норм матеріального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тими ж обставинами, що й вимоги позовної заяви. Також зазначає, що основними аргументами та доводами, якими керувався суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, було те, що суд дослідив ланцюг постачання товару контрагентами на користь позивача та дійшов беззаперечного висновку про відсутність реального ланцюга постачання такого товару. При цьому, судом першої інстанції досліджено інший період взаємовідносин, ніж зазначений в Акті перевірки. Крім того, на підставі дослідження ланцюга одного з контрагентів позивача, суд першої інстанції зробив висновок по всім контрагентам позивача.

ГУ ДПС в Івано-Франківській області подало відзив на апеляційну скаргу ТзОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс», у якому погодилося з рішенням суду першої інстанції; вважає, що суд першої інстанції надав правильну правову оцінку фактичним обставинам справи та вірно застосував норми законодавства. Вказує, що апеляційна скарга позивача не спростовує правильність доводів, якими мотивоване судове рішення, а зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та незгоди з ними і, як наслідок, не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представники відповідача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ТзОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» зареєстроване як юридична особа та перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС в Івано-Франківській області.

Посадовими особами ГУ ДПС в Івано-Франківській області, на підставі направлень від 04.11.2019 за №№ 377, 378, 379, 380, виданих ГУ ДПС в Івано-Франківській області, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2019 рік та наказу відповідача від 25.10.2019 за № 285, проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2018 по 30.09.2019 відповідно до затвердженого переліку питань документальної перевірки.

У ході проведеної перевірки встановлено порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України - встановлено заниження до сплати в бюджет податок додану вартість всього в сумі 12 872 205 грн, у тому числі: травень 2018 року - 1 382 897 грн, червень 2018 року -102 498 грн, липень 2018 року - 213 771 грн, серпень 2018 року -113 774 грн, вересень 2018 року - 1 370 203 грн, жовтень 2018 року - 1 393 625 грн, листопад 2018 року - 134 457 грн, грудень 2018 року - 648 643 грн, січень 2019 року - 503 987 грн, лютий 2019 року - 965 925 грн, березень 2019 року - 517 596 грн, квітень 2019 року - 1 149 727 грн, травень 2019 року - 1 369 395 грн, червень 2019 року - 860 342 грн, липень 2019 року - 799 094 грн, серпень 2019 року - 935 185 грн, вересень 2019 року - 411 086 грн. Також встановлено порушення Товариством вимог п. 286.2, п. 286.4 ст. 286, п. 287.1, п. 287.4 ст. 287, п. 288.2 ст. 288 Податкового кодексу України, неподання податкової декларації з плати за землю за 2018 рік та занижено орендну плату за земельні ділянки всього в сумі 19 012,97 грн, в тому числі: за травень 2018 року в сумі 2716,14 грн, за червень 2018 року в сумі 2716,14 грн, за липень 2018 року в сумі 2716,14 грн, за серпень 2018 року в сумі 2716,14 грн, за вересень 2018 року в сумі 2716,14 грн, за жовтень 2018 року в сумі 2716,14 грн, за листопад 2018 року в сумі 2716,14 грн, за грудень 2018 року в сумі 2716,14 грн.

Вказані порушення зафіксовані в акті перевірки за № 412/09-19-05-01/37112925 від 21.12.2019 (т. VІ а. с. 1 - 83).

Не погоджуючись із встановленими порушеннями ТзОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» 10.01.2020 подало заперечення на акт перевірки від 21.12.2019, долучивши при цьому відповідні документи (т. VІ а. с. 84 - 107).

За наслідками розгляду вказаного заперечення відповідач листом № 241/10/09-19-20 від 22.01.2020 повідомив позивача, що висновки, викладені в акті перевірки від 21.12.2019 за № 412/09-19-05-01/37112925, залишено без змін.(т. VІ а. с. 132 - 135).

ГУ ДПС в Івано-Франківській області на підставі акта перевірки від 21.12.2019 за №412/09-19-05-01/37112925 винесено податкове повідомлення-рішення за № від 27.01.2020, яким збільшено Товариству грошове зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» в сумі 19 308 308 грн, з них: за податковими зобов`язаннями - 12 872 205 грн та штрафні санкції - 6 436 103,00 грн.

Судом встановлено, що 13.02.2020 Товариством було подано скаргу до Державної податкової служби України на зазначене податкове повідомлення-рішення (т. VІ а.с.137-152).

За результатами розгляду скарги ДПС України прийнято рішення від 17.04.2020 за 23759/6/99-00-08-05-01-06, яким скасувало податкове повідомлення-рішення від 27.01.2020 за № в частині висновків перевірки про заниження позивачем податкових зобов`язань на суму 642 459 грн і відповідних частинах штрафні санкції. В іншій частині це податкове повідомлення-рішення залишено без змін (т. VІ а. с. 153 - 167).

На підставі акта перевірки за № 412/09-19-05-01/37112925 від 21.12.2019 та рішення ДПС України від 17.04.2020 за № 23759/6/99-00-08-05-01-06, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.05.2020 за № 000276501, яким збільшено Товариству грошові зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» в сумі 18 344 619,00 грн, в тому числі: за податковими зобов`язаннями - в сумі 12 229 746,00 грн і штрафними санкціями - 6 114 873,00 грн. Це податкове повідомлення-рішення з розрахунком штрафних санкцій отримане позивачем 14.05.2020 (т. VІ а. с. 170 - 172).

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, ТзОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» оскаржило його до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що контролюючий орган довів правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, натомість позивач належними та допустимими доказами не підтвердив свої заперечення проти наданих контролюючим органом доказів та доводів щодо неправомірного формування даних податкового обліку за здійсненими господарськими операціями.

При цьому суд відхилив доводи позивача щодо підтвердження фактичного використання товарів, одержаних відповідачем згідно вищезгаданих договорів, оскільки таке використання саме по собі не може бути належним доказом реальності господарських операцій, враховуючи можливість походження зазначених товарів з інших джерел, відмінних від тих, що вказані в податковій звітності (введення в обіг товарів невідомого походження). Підсумовуючи наведене, суд вважав, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено.

Суд також відхилив посилання представника позивача на приписи ч. 2 ст. 77 КАСУ, так як оскаржене рішення прийняте 06.05.2020, а всі докази, в тому числі й експертний висновок СБУ, були одержані відповідачем до травня 2020, та покладені в основу оскаржуваного рішення.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

З наведеного видно, що суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовленням товарів та послуг будуть відноситись до податкового кредиту саме в разі фактичного (реального) здійснення такої операції.

Як визначено у пункті 198.2 цієї статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201 ст. 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Колегія суддів зазначає, що якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, не значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, позивач повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

З матеріалів справи видно, що протягом перевіряємого періоду ТзОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» у своїй діяльності здійснювало господарські операції, в тому числі із такими контрагентами: ФОП ОСОБА_1 , ТзОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна», ТзОВ «Мердокс Інвест», ТзОВ «Укр Інтер Трейд» та ТзОВ «Глінкор Інвест».

Зокрема Товариством з ФОП ОСОБА_1 23.11.2017 укладено договір поставки за № 2311-17, за умовами якого ФОП ОСОБА_1 (постачальник) зобов`язується поставити у встановлені терміни ТзОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» (покупцеві) макуху соєву, що відповідає вимогам ГОСТ 27149-95 та/або соєву олію, що відповідає вимогам ДСТУ 4534:2006, та/або макуху соняшникову, що відповідає вимогам ДСТУ 80-96 (надалі по тексту також - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього обумовлену грошову суму (т. VIII, а. с. 132 - 135).

Крім того, позивачем (покупець) укладено з ТзОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна» (постачальник) договір поставки № 1103-01 від 11.03.2019 та договір поставки № 1909-1 від 1909-1 (т. ХІІ, а. с. 106 - 115).

Для здійснення господарської діяльності ТзОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» (покупець) укладено також договір поставки № 50708-01 від 07.08.2019 з ТзОВ «Мердокс Інвест» (т. VII, а. с. 1 - 4).

Також позивачем (покупець) укладено договір поставки № 13/11/2017 від 13.11.2017 із ТзОВ «Укр Інтер Трейд» (т. VII, а. с. 81 - 84).

Крім того, позивач (покупець) уклав з ТзОВ «Глінкор Інвест» (постачальник) договір поставки № 1812-01 від 18.12.2018 (т. VII, а. с. 107 - 111).

На підтвердження виконання зазначених договорів Товариство надало суду засвідчені копії видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, сертифікатів якості, банківських виписок, які наявні в матеріалах справи та досліджені судом як належні письмові докази. Всі вищевказані первинні документи були надані позивачем та досліджувались відповідачем при проведенні перевірки, за результатами якої останнім сформоване оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 06.05.2020 за № 000276501.

Аналізуючи наведене вище та укладені договори між позивачем та його контрагентами, колегія суддів дійшла висновку, що позивач і його контрагенти виконали умови укладених між ними договорів, а останні є такими що безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю позивача, а суми податкового кредиту підтверджуються документально.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що факт здійснення реальної господарської операції між позивачем та вказаними вище контрагентами підтверджується відповідними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи, які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися, у зв`язку із здійсненням оплати за отриманий товар/послуги, які були використані останнім у власній господарській діяльності.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів.

Разом з тим, судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачем при проведенні перевірки, за результатами якої складено акт від 06.05.2020, взято до уваги також висновки ГУ ДФС в Миколаївській області, викладені в актах перевірки про результати планової та позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 від 30.11.2018 за № 2875/14-29-13-05/ НОМЕР_1 та від 14.03.2019 за № 375/14-29-13-05-11/ НОМЕР_1 .

Так, у ході проведення перевірки контролюючим органом встановлено відображення Товариством у складі податкового кредиту операцій з придбання від постачальника ФОП ОСОБА_1 (а. с. 32 том І, а. с. 130 том Х), зокрема сум податку на додану вартість:

- за листопад 2017 року 295 054,37 грн (160,82 т);

- за грудень 2017 року 476 907,11 грн (224,42 т);

- за січень 2018 року 819 583,23 грн (413,26 т);

- за лютий 2018 року 809 971,89 грн (403,48 т);

- за березень 2018 року 865 773,95 грн (412,31 т), що загалом за вказаний період становить 3 267 290,55 грн (1 641,29 т).

Судом першої інстанції, взято до уваги схему руху товарів по ланцюгу постачання та інші письмові докази, подані відповідачем, щодо ланцюга постачання продукції до ФОП ОСОБА_1 , ТзОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна», ТзОВ «Мердокс Інвест»», ТзОВ «Укр Інтер Трейд» та ТзОВ «Глінкор Інвест», частина якої в період з листопада 2017 року по березень 2018 року була поставлена Товариству (а.с.33-87 88153 том ІІІ; а.с.169-171, 173-250 том ІХ).

Встановлено, що "макуху соєву" та "олію соєву" ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2017 по 31.03.2018 придбано у таких контрагентів:

- ФГ «БЕРЕСТ АГРО» () придбано у грудні 2017 року "макуху соєву" кількістю 303,47 т;

- ТзОВ «МРІЯ ОЛЕВСЬК 2012» () придбано у листопаді 2017 року "макуху соєву" кількістю 449,902 т і 137,262 т (в реєстрації податкової накладної відмовлено);

- ТзОВ «ПРОФСТОР» () придбано "макуху соєву" у січні 2018 року кількістю 413,82 т, у лютому 2018 року 76,88 т, у березні 2018 року 191,54 т;

- ТзОВ «АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ» () придбано "макуху соєву" у листопаді 2017 р. кількістю 233,11 т і 122,24 т (в реєстрації податкової накладної відмовлено), у грудні 2017 р. 647,97 т і 195,76 т (в реєстрації податкової накладної відмовлено), у січні 2018 р. 188,91 тон, у лютому 2018 року - 410,24 т, у березні 2018 р. 560,401 т;

- ТзОВ «АВІР ТРАНС ЮГ» () придбано "макуху соєву" у лютому 2018 року кількістю 39,2 т та "олію соєву" у березні 2018 року кількістю 20,74 т;

- ТзОВ «СОЯ-ГРУП» () - придбано "макуху соєву" у грудні 2017 р. кількістю 232,98 т, у січні 2018 р. 155,81 т та "олію соєву" у січні 2018 р. 20,03 т;

- ТзОВ «ВАЛ-СОЯ» () придбано "макуху соєву" у грудні 2017 року кількістю 375,27 т та у лютому 2018 року кількістю 322,26 т;

- ТзОВ «КОМПАНІ-ГРУП» () придбано "олію соєву" у грудні 2017 року кількістю 26,68 т, у лютому 2018 року 20,24 т та у березні 2018 року 3,76 т.

За даними Єдиного реєстру податкових накладних (надалі по тексту також Реєстр) встановлено, що в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ФГ «БЕРЕСТ АГРО» не придбавало макуху соєву. У ході проведення перевірки встановлено обрив ланцюга постачання продукції (а. с. 220 - 222 том ІХ).

За даними Єдиного реєстру податкових накладних у період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТзОВ «МРІЯ ОЛЕВСЬК 2012» придбавало макуху соєву у таких контрагентів (а.с. 223 т.ІХ):

- ТзОВ «ФЛОВЕРС СТИЛЬ» () макуха соєва 302,64 т (а.с.224 том ІХ);

- ТзОВ «ДЖОЙН ТРЕЙД» () макуха соєва 286,882 т (а.с.237 том ІХ);

- ТзОВ «СВІТ НАШОГО ЗЕРНА» () макуха соєва 238,29 т а.с.241 том ІХ);

- ТзОВ «ТК "СВІТСЕТ» () макуха соєва 302,64 т (а.с.225-238 том ІХ);

- ТзОВ «ГАЗ-УГОЛЬ ТРЕЙД ПЛЮС» () макуха соєва 352,69 т (а.с.242-242 том ІХ);

- ТзОВ «АГРО-ТЕХЦЕНТР» () макуха соєва 115,78 т (а.с.242-242 том ІХ);

- ТзОВ «ФЕНІКС-ДЕЛ» () макуха соєва 1 200,0 т (249-250 том ІХ; а.с.1 том Х).

Згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТзОВ «ФЛОВЕРС СТИЛЬ» придбавало макуху соєву (302,64 т) виключно у ТзОВ «ТК» СВІТСЕТ», а ТзОВ «ТК» СВІТСЕТ» в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 не придбавало макуху соєву. Тобто, встановлено обрив постачання продукції (а.с.225-238 том ІХ).

У період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТзОВ «ДЖОЙН ТРЕЙД» як свідчать відомості Реєстру придбавало макуху соєву (283,68 т) виключно у ТзОВ «АГРО-ЦЕНТР БЕСТ», в свою чергу ТзОВ «АГРО-ЦЕНТР БЕСТ» в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 не придбавало макуху соєву взагалі. Встановлено обрив постачання продукції (а. с. 238 - 240 том ІХ).

Дані Єдиного реєстру податкових накладних свідчать, що в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТзОВ «СВІТ НАШОГО ЗЕРНА», ТзОВ «ТК «СВІТСЕТ», ТзОВ «ГАЗ-УГОЛЬ ТРЕЙД ПЛЮС», ТзОВ «АГРО-ТЕХЦЕНТР», ТзОВ «ФЕНІКС-ДЕЛ» не придбавало макуху соєву. У зв`язку з цим контролюючим органом констатовано обрив постачання продукції, яка в кінцевому наслідку, як матеріали справи, в певному обсязі документально оформлено по операції із її придбання позивачем (а.с.241, 242-244, 245-248, 249-250 том ІХ; а.с.1 т. Х).

У частині обставин з ТзОВ «ПРОФСТОР» ("макуха соєва" 413,82 т, 76,88 т, 191,54 т) судом встановлено таке.

За даними Реєстру в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТзОВ «ПРОФСТОР» придбавало макуху соєву у таких контрагентів (а. с. 2 том Х):

- ТзОВ «ДАЙЛОС КОМПАНІ» () макуха соєва 413,81 т (а.с.3-10 том Х);

- ТзОВ «ВАЙСЛЕС» () макуха соєва 495,27 т (а.с.11-16 том Х);

- ТзОВ «АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ» () макуха соєва 38,16 т;

- ТзОВ «ДЕКВАЙС» () макуха соєва 985,28 т (а.с.17-26 том Х).

Відомості із Єдиного реєстру податкових накладних засвідчують обставину відсутності факту придбання макуху соєву в період з 01.01.2016 по 31.03.2018. Встановлено обрив постачання продукції (а. с. 2, 3 - 10, 11 - 16, 17 - 26 том Х).

Окрім цього суд враховує, що ТзОВ «АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ» за даними Єдиного реєстру податкових накладних в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 придбавало макуху соєву у таких контрагентів (а.с. 39 - 40 том Х):

- ТзОВ «РОКВЕЛ ГРУП» () макуха соєва 597,58 т (а.с.41 т. Х);

- ТзОВ «АСТРОН-ЛЮКС» () макуха соєва 150,85 т (а.с.42 т.Х);

- ТзОВ «ПРАЙМДІДЖИТАЛ» () макуха соєва 729,35 т. (а.с.47 том Х);

- ТзОВ «ОВМ ТРЕЙД» () макуха соєва 148,42 т. (а.с.48 том Х);

- ТзОВ «ДАЙЛОС КОМПАНІ» () макуха соєва 272,61 т;

- ТзОВ «ВАЙСЛЕС» () макуха соєва 233,75 т (а.с.169-172 том ІХ);

- ТзОВ «ДЕКВАЙС» () макуха соєва 148,42 т (а.с.169-172 том ІХ);

- ТзОВ «БАНДЛЕС ТРЕЙД» () макуха соєва 39,42 т (а.с.55-57 том Х).

Єдиний реєстр податкових накладних свідчить, що в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТзОВ «РОКВЕЛ ГРУП» придбавало макуху соєву (597,58 т) виключно у ТзОВ «БПР ЕНЕРГО-АЛЬЯНС» ().

За даними Реєстру в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТзОВ «АСТРОН-ЛЮКС» придбавало макуху соєву (150,85 т) виключно у ТзОВ «БПР ЕНЕРГО-АЛЬЯНС».

ТзОВ «БПР ЕНЕРГО-АЛЬЯНС» за аналогічний період придбавало макуху соєву (38,49 т) у ТзОВ «БУДРЕНЕСАНС» (), а ТзОВ «БУДРЕНЕСАНС» за той же період придбавало макуху соєву (38,49 т) у ТзОВ «БІРЕЙН ПЛЮС» (а.с.43, 44, 45-46 том Х).

Згідно Єдиного реєстру податкових накладних в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТзОВ «БІРЕЙН ПЛЮС», ТзОВ «ДАЙЛОС КОМПАНІ», ТзОВ «ВАЙСЛЕС», ТзОВ «ДЕКВАЙС», ТзОВ «БАНДЛЕС ТРЕЙД» не придбавали макуху соєву взагалі, відтак встановлено обрив постачання продукції, яка за матеріалами справи у відповідному обсязі поставлена як кінцевому отримувачу позивачу.

За даними Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТзОВ «ОВМ ТРЕЙД» придбавало макуху соєву (148,5 т) виключно у ТзОВ «ГОЛД ІМПЕРІЯ», в свою чергу ТзОВ «ГОЛД ІМПЕРІЯ» за вказаний період не придбавало макуху соєву. Встановлено обрив постачання продукції (а.с.49-55 том Х).

У період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТзОВ «ПРАЙМДІДЖИТАЛ» відповідно до відомостей Реєстру придбавало макуху соєву (112,5 т) виключно у ТзОВ «АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ» (відомості про яке зазначено вище), в той же час ТзОВ «ПРАЙМДІДЖИТАЛ» відображає реалізацію макухи соєвої до ТзОВ «АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ» в кількості 729,35 тон, що викликає сумнів щодо реальності здійснення таких господарських операцій (так як має місце рух товару по колу між різними суб`єктами господарювання).

Стосовно господарських операцій з ТзОВ «СОЯ-ГРУП» ("макуха соєва" 232,98 т, 155,81 т і "олія соєва" 20,03 т).

За даними Реєстру встановлено, що в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТзОВ «СОЯ-ГРУП» придбавало макуху соєву та олію соєву у таких контрагентів (а.с.58-60 том Х):

- ФГ «БЕРЕСТ АГРО» () олія соєва 1027.5 т (а.с.28-30 том Х);

- ТзОВ «МРІЯ ОЛЕВСЬК 2012» () макуха соєва 1140,37 т (а.с.169-172 том ІХ);

- ТзОВ «ПРОФСТОР» () макуха соєва 1322,38 т (а.с.169-172 том ІХ);

- ТзОВ «АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ» () макуха соєва 1 471,5 т, олія соєва 480,69 т (а.с.39-40 том Х);

- ТзОВ «КРЕО-ОЙЛ» () олія соєва 31,5 т (а.с. 27, 61 том Х);

- ТзОВ «АВІР ТРАНС ЮГ» () олія соєва 33,336 т (а.с.169-172 том ІХ);

- ТзОВ «ВАЛ-СОЯ» () макуха соєва 144,04 т (а.с.169-172 том ІХ);

- ТзОВ «КОМПАНІ-ГРУП» () олія соєва 63,06 т (а.с.169-172 том ІХ).

При цьому, у відношенні до ФГ «БЕРЕСТ АГРО», ТзОВ «МРІЯ ОЛЕВСЬК 2012», ТзОВ «ПРОФСТОР» і ТзОВ «АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ» Єдиний реєстр податкових накладних вказує на обрив постачання продукції, про що зазначалось судом вище.

В той же час, згідно Реєстру ТзОВ «КРЕО-ОЙЛ» в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 придбавало олію соєву у таких контрагентів (а.с. 27, 61 том Х):

- ТзОВ «НЕКТАН» () олія соєва 2,28 т (а.с.31-32, 62-64 том Х);

- ТзОВ «СКАЙ ТЕРРА» () олія соєва 19,95 т (а.с.34, 65 том Х);

- ТзОВ «ЦИТРОН НК» () олія соєва 21,13 т (а.с.35, 66 том Х);

- ТзОВ «РАДІКСС» () олія соєва 25,32 т (а.с.36, 67 том Х);

- ТзОВ «КОМ-АЯКС» () олія соєва 2,22 т (а.с.37, 68 том Х);

- ТзОВ «АЛЬТА-РЕО» () олія соєва 27 т (а.с.38, 69 том Х).

За даними Єдиного реєстру податкових накладних в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 зазначені контрагенти не придбавали олію соєву. Встановлено обрив постачання продукції.

Щодо ТзОВ «АВІР ТРАНС ЮГ» ("макуха соєва" 39,2 т, "олія соєва" 20,74 т) та ТзОВ «КОМПАНІ-ГРУП» ("олія соєва" 26,68 т, 20,24 т, 3,76 т) за даними Єдиного реєстру податкових накладних, не встановлено обрив постачання продукції. Вказана обставина не заперечується відповідачем.

Разом з тим, згідно Реєстру в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТзОВ «ВАЛ-СОЯ» придбавало макуху та олію соєву у таких контрагентів (а.с.70 том Х):

- ТЗОВ «МРІЯ ОЛЕВСЬК 2012» () макуха соєва 149,62 т (а.с.169-172 том ІХ);

- ТзОВ «ПРАЙМДІДЖИТАЛ» () макуха соєва 416,67 т (а.с.169-172 том ІХ);

- ТзОВ «АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ» () макуха соєва 336,71 т (а.с.39-40 том Х);

- ТзОВ «ЄВРО-ЮГ 2016» () макуха соєва 116,8 т (а.с.71 том Х).

Наведена інформація щодо контрагентів, таких як ТзОВ «МРІЯ ОЛЕВСЬК 2012», ТзОВ «ПРАЙМДІДЖИТАЛ» і ТзОВ «АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ» підтверджує обрив постачання продукції.

За даними Єдиного реєстру податкових накладних в період з 01.01.2016 по 31.03.2018 ТзОВ «ЄВРО-ЮГ 2016» придбавало макуху соєву у таких контрагентів (а.с. 169-172 том ІХ; а.с.71 том Х):

- ТзОВ «ПРОФСТОР» () макуха соєва 184,98 т;

- ТзОВ «АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ» () макуха соєва 90,86 т;

- ТзОВ «СОЯ-ГРУП» () макуха соєва 222,11 т;

- ТзОВ «КОМПАНІ-ГРУП» () макуха соєва 78,1 т;

- ТзОВ «БІЗНЕС АГРО-ТРАНС» () макуха соєва 500 т.

Наведена інформація щодо контрагентів ТзОВ «ПРОФСТОР», ТзОВ «АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ», ТзОВ «СОЯ-ГРУП» підтверджує обрив постачання продукції.

Суд першої інстанції, враховуючи зазначені встановлені обставини дійшов висновку про відсутність реального ланцюга постачання продукції до ФОП ОСОБА_1 , ТзОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна», ТзОВ «Мердокс Інвест», ТзОВ «Укр Інтер Трейд» та ТзОВ «Глінкор Інвест» з їх контрагентами, що в свою чергу спростовує можливість постачання вищезгаданих ТМЦ позивачу. При цьому суд зазначив, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем порядку ведення податкового обліку є обґрунтований, зважаючи на те, що господарські операції з придбання ТзОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» товару у ФОП ОСОБА_1 , ТзОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна», ТзОВ «Мердокс Інвест», ТзОВ «Укр Інтер Трейд» та ТзОВ «Глінкор Інвест», який попередньо придбаний останніми у постачальників, фактично не відбулися, зважаючи на негативну податкову інформацію щодо контрагентів у ланцюгу постачання, поставку послуг/товару, яка не відповідає податковій звітності постачальників у ланцюгу постачання, та "обрив" ланцюга операцій з придбання послуг/товару, кінцевим покупцем яких є позивач.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції проігноровано, що посилання контролюючого органу на результати перевірки закріплені у акті від 14.03.2019 № 375/14-29-13-05-11/ НОМЕР_1 та акті від 30.11.2018 № 2875/14-29-13-05/ НОМЕР_1 є безпідставним, необгрунтованим та скасовані рішеннями суду.

Так у справі № 400/1690/19 Миколаївським окружним адміністративним судом скасовано Акт перевірки від 30.11.2018 № 2875/14-29-13-05/ НОМЕР_1 .

Відповідно до Акта від 30.11.2018 № 2875/14-29-13-05/ НОМЕР_1 контролюючим органом перевірялися взаємовідносини ФОП « ОСОБА_2 » з ТОВ «Соя-Груп» за грудень 2017 року, ТОВ «Агро Трейд Холдинг» за грудень 2017 року, ТОВ «Компані-Груп» за грудень 2017 року, ТОВ «Мрія Олевськ 2012» за грудень 2017 року

Тобто, Миколаївським окружним адміністративним судом перевірено та надано оцінку по 4 контрагентам - постачальникам ФОП « ОСОБА_2 ». Взаємовідносини визнано реальними, а податкові повідомлення-рішення винесені на підставі Акта від 30.11.2018 № 2875/14-29-13-05/ НОМЕР_1 скасовано.

Також у справі № 400/2399/19 Миколаївським окружним адміністративним судом скасовано Акт перевірки від 14.03.2019 № 375/14-29-13-05-11/ НОМЕР_1 .

Відповідно до Акту відбувалася перевірка взаємовідносин ФОП « ОСОБА_2 » з контрагентами - постачальниками ТОВ «Мрія Олевськ 2012», ТОВ «Агро Трейд Холдинг».

Відповідно до інформації контролюючого органу ФОП«ОЛЕКСЮК» придбано у 8 контрагентів за період з грудня 2017 по березень 2018 - 5057,025 т макухи та 91,45 т олії.

У свою чергу ФОП « ОСОБА_2 » придбано у ТОВ «МРІЯ ОЛЕВСЬК 2012» - 587,164 т макухи, а у ТОВ «АГРО ТРЕЙД ХОЛДИНГ» - 2 358,631 т макухи.

За результатом апеляційного розгляду справи № 400/2399/19 рішення суду першої інстанції залишено без змін, а у справі № 400/1690/19 апеляційну скаргу повернуто, тобто є рішення суду котрі набрали законної сили.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлені у справах за №400/1690/19 та № 400/2399/19 обставини не мають жодного правового значення для вирішення даної адміністративної справи.

Окрім цього зазначив, що відповідно до частини сьомої статті 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Також суд зазначив, що судові рішення, на які посилається позивач, не є судовими рішеннями в змісті ч. 4 ст. 78 КАС України, так як в розгляді цих справ ГУ ДПС в Івано-Франківській області участі не брало.

Колегія суддів апеляційного суду в цьому випадку вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини третьої статті 90 КАС України суд повинен оцінювати належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи сукупно докази та обставини у справах №№ 400/1690/19 та 400/2399/19 колегія суддів дійшла висновку, що вони спростовують інформацію відповідача, отриману з Актів ГУ ДПС у Миколаївської області.

Разом з цим, колегія суддів враховує правову позицію, наведену в постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 813/955/14, в якій зазначено, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними. Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат.

Колегією суддів апеляційного суду під час розгляду справи встановлено, що позивач мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, оскільки придбаний товар використовувався у діяльності позивача для виготовлення комбікорму та в кінцевому результаті відносився до собівартості живої ваги птиці. Це підтверджується первинними документами, наданими відповідачу під час перевірки, що зазначено в акті перевірки та під час розгляду справи.

Відтак, враховуючи висновки Верховного Суду, апеляційний суд вважає доводи відповідача щодо нереальності ланцюга придбання контрагентами позивача товару у попередніх контрагентів та наступного постачання цього товару ТзОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» такими, що не може бути підставою для висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Одночасно суд першої інстанції прийняв до уваги доводи відповідача щодо відсутності у ФОП ОСОБА_1 основних засобів (рухомого та нерухомого майна) для здійснення господарської діяльності по придбанню макухи соєвої та олії соєвої, а також незначної чисельності персоналу з огляду на нижченаведене.

При цьому судом першої інстанції взято до уваги інформацію, яка не стосується періоду проведення перевірки, а саме: з 01.11.2017 по 31.01.2018, хоча перевірявся період з 01.04.2018 по 30.09.2019.

Разом з тим колегія суддів апеляційного суду при розгляді цієї справи враховує висновки Верховного суду у справах № 820/4648/13-а (ЄДРСРУ № 71630385), № 826/1398/14 (ЄДРСРУ № 71630767), № 2а-3404/12/1370 (ЄДРСРУ 71630764) № 2а-13944/12/2670 (ЄДРСРУ 71692559), згідно яких, реальність господарських операцій жодним чином не впливає на наявність у контрагента платника податку виробничих, трудових та інших ресурсів, оскільки останній має право їх залучати іншими способами аніж прямими трудовими взаємовідносинами.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що контролюючим органом по жодному з контрагентів не досліджувались такі типи залучення працівників як: аутсосрінг, аутстафінг, залучення на підставі цивільно-правових угод.

Виходячи з вимог норм ПК України, підтвердженням факту здійснення господарської операції є відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та підставою для нарахування податкового кредиту і податкового зобов`язання з податку на додану вартість є податкова накладна.

Твердження контролюючого органу про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем, що неодноразово підтверджено і судовою практикою Верховного Суду.

Отже, в межах перевірки позивача відповідачем не досліджено можливість залучення штатних одиниць як трудових ресурсів шляхом укладення цивільно- правових угод або іншій не забороненій законом формі у період поставок товарно- матеріальних цінностей.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що суд першої інстанції не врахував надану позивачем Бухгалтерську довідку від 06.02.2020 № 45 з якої видно, що ФОП ОСОБА_1 для здійснення господарської діяльності було укладено такі договори:

Договір оренди нежитлових приміщень (складське приміщення для зберігання продукції) № 0111-17 від 01.11.2017 загальною площею 140 кв. м;

Додаткова угода № 2/17-Д від 02.04.2018 до Договору оренди - загальна площа - 500 кв. м;

Договір оренди обладнання № 1-о від 01.11.2017 - « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - транспортний засіб для переміщення рідини чи сипких матеріалів системою ковшів, що закріплені через певні проміжки на колесі, безкінечній стрічці, ланцюгах або канатах;

Договір про надання послуг з вантажоперевезень № 07/01-П від 01.11.2017 укладений з ТзОВ «Бізнес Агро Транс».

Окремо було зазначено, що відповідно до форми 1-ДФ в трудових відносинах перебувало в середньому 3 особи.

Так, ФОП ОСОБА_1 орендує нежитлове приміщення, обладнання, отримує послуги з перевезення та має у штаті у середньому 3 особи. Зазначене також підтверджено та досліджено у справах за №№ 400/1690/19 та 400/2399/19.

Щодо одночасного працевлаштування ОСОБА_1 у Комунальному закладі "Первомайський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" на посаді молодшої медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету відділення реабілітації та перебування у статусі ФОП колегія суддів апеляційного суду зазначає, що такі обставини справи на хід розгляду справи не впливають, оскільки статус її як ФОП зареєстрований належним чином і стані припинення вона не перебуває, тому не має жодних підстав не вважати ОСОБА_1 підприємцем, а одночасне перебування її на посаді молодшої медичної сестри не обмежене чинним законодавством України.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про відсутність у позивача свідоцтв якості товару та сертифікатів відповідності.

Разом з тим, суд не надав належної оцінки тому, що обов`язкова сертифікація макухи соєвої та олії соєвої не передбачена чинним законодавством, а сертифікати якості не є первинним документом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 20.03.2020 № 813/1872/13-а, сертифікат якості не є первинним документом. Він є супровідним документом, який робиться на добровільній основі. Більш того сертифікат прямо не підтверджує факт господарської операції, не є бухгалтерською обліковою звітністю, він не пов`язаний з обчисленням чи сплатою податків, не впливає на показники податкової звітності.

Судом першої інстанції наголошувалось на тому, що сертифікати якості не надані взагалі по всім контрагентам, хоча вони наявні в матеріалах справи та були надані з позовною заявою, до того ж, це питання не досліджувалось під час розгляду справи.

Судом досліджено сертифікати якості лише по одному з п`яти контрагентів.

Поряд із цим, суд проігнорував доводи позивача про те, що товар який отримується позивачем, проходить додаткову перевірку на якість. Зазначене підтверджується договором укладеним з ТОВ «ВКФ «ВАРТО».

Колегія суддів зазначає, що 26.04.2014 вступив у силу Закон України № 1193 від 09.04.2014 «Про внесення змін у деякі законодавчі акти України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру».

Вказаним Законом, зокрема, внесено зміни до Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», якими повністю відмінено обов`язкову сертифікацію якості зерна під час внутрішніх операцій із зерном, а також під час здійснення експортно-імпортних операцій із зерном, а також відмінено сертифікацію послуг по зберіганню зерна.

ОСОБА_3 соєва та олія соєва не значиться у Переліку № 28 та не є продукцією, що підлягає обов`язковій сертифікації.

Засади підтвердження відповідності продукції, систем якості, систем управління якістю, систем екологічного управління, персоналу та спрямований на забезпечення єдиної державної технічної політики у сфері підтвердження відповідності регулювалися Законом України «Про підтвердження відповідності» від 17.05.2001 № 2406-ІІІ. Втратив чинність 10.02.2016.

Продукція яка підлягає обов`язковій сертифікації зазначена у Переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного врегулювання та споживчої політики від 01.02.2005 № 28. Втратив чинності 16.03.2018.

Постановою Кабінету Міністрів України № 42 від 28.01.2015 року «Деякі питання дерегуляції господарської діяльності» скасовано обов`язків карантинний сертифікат на зерно та олійні культури.

Разом із тим, всіма контрагентами надано сертифікати якості, підтверджуючі якість товару. Законодавство не зобов`язує проводити перевірки зазначених документів.

Поряд із цим суд першої інстанції проігнорував доводи та докази надані позивачем щодо того, що товар який отримується позивачем проходить додаткову перевірку на якість.

Оскільки позивачем придбавались товари для виготовлення кормової групи, товариство з урахуванням того, що готовий товар буде спрямовано на вигодовування пташиних, товариство дбало та додатково потурбувалося про якість інгридієнтів.

Між ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» та ТзОВ ВКФ «Варто» було укладено ряд договорів, предметом яких було визначено, що на підставі та у порядку передбачених договором, Позивач в якості Замовника доручає, а ТзОВ ВКФ «Варто» в якості Виконавця зобов`язується за усною заявкою Замовника з виданою сертифіката якості на зерно та продукти його переробки або без неї, провести огляд зерна та продуктів його переробки, а Замовник зобов`язується прийняти дані послуги та оплатити їх.

Отже, у ТзОВ ВКФ «Варто» наявна хімічно-виробнича лабораторія, що також підтверджується Свідоцтвом про технічну компетентність за №ІФ100 від 13.09.2017 та №ІФ296 від 23.09.2020, виданого Державним підприємством «Івано-Франківський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» Мінекономрозвитку України.

Зазначеними Свідоцтвами затверджено, що хімічно-вимірювальна лабораторія ТзОВ ВКФ «Варто» є технічно компетентною при проведенні вимірювань.

Факт надання лабораторних послуг позивачу підтверджується Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг).

ТзОВ ВКФ «Варто» ведеться Журнал по визначенню уреази в макусі та шроті соєвому від 29.09.2017, який прошито та пронумеровано на 26 аркушів.

У вищезазначеному журналі відображається дата проведення дослідження, назва сировини та назва постачальника сировини, та результати дослідження за формулою. Із журналу видно, що досліджувалась сировина від ФОП ОСОБА_1 , ТзОВ «Укр Інтер Трейд», ТзОВ «Т ЕНД Т Трейд Україна», ТзОВ «Глінкор Інвест» та ТзОВ «Мердокс інвест».

Також на ТзОВ ВКФ «Варто» ведеться Робочий журнал по визначенню якості сировини, який прошитий і пронумерований на 100 аркушах.

У вищезазначеному журналі відображаються результати проведених лабораторних досліджень вид сировини яка була предметом дослідження та постачальник сировини.

Всі наведені документи надавалися з додатковими поясненнями щодо питань, які виникли при розгляді справи від 30.10.2020 та наявні в матеріалах справи.

Отже з викладеного вище видно, що позивач, окрім врахованих Сертифікатів якості наданих постачальними, на підтвердження якості, також проводив і додаткові лабораторні дослідження поставленого товару на його відповідність.

Щодо нереальності здійснення перевезення вантажів перевізником ТзОВ «Бізнес Агро-Транс» (контрагент ФОП ОСОБА_1 ) колегія суддів зазначає, позивач як отримувач товару не несе відповідальність за організацію процесу перевезення постачальником придбаних товарів, в тому числі за оформлення товаросупровідних документів.

Судом першої інстанції не взято до увагу те, що відсутність в окремих випадках в базах даних Регіонального сервісного центу МВС в Івано-Франківській області інформації щодо належності постачальнику і перевізнику на праві власності транспортних засобів, які використовувалися при здійсненні перевезення товару сама по собі не виключає можливість залучення такого рухомого майна на умовах оренди чи іншого правочину щодо використання/користування на оплачуваній основі.

Судом проігноровано те, що Акт не містить відомостей про дані податкового чи бухгалтерського обліку постачальника чи перевізників, які зазначені у ТТН, що б спростовували чи підтверджували обставину оплати іншим платникам податків вартості наданих послуг із перевезення та/або оренди вантажних автомобілів.

Фактично суд мотивує рішення припущеннями відповідача про нереальність здійснення перевезення товарів між контрагентом позивача та перевізником за наявності у позивача ТТН та відсутності у відповідача обов`язку нести відповідальність за дотримання податкового законодавства під час господарських операцій контрагента позивача із його перевізником.

Суд не врахував правову позицію ВС у постанові від 15.05.2019 № 804/12339/13-а, згідно якої ТТН не є первинними документами, які використовуються в бухгалтерському обліку щодо обліку господарських операцій з купівлі-продажу товарів (поставки товару).

Судом залишено поза увагою те, що жодного запита та зустрічної перевірки стосовно поставки товару до ФОП ОСОБА_1 , ТзОВ «Бізнес Агро-Транс» та контрагентів ТзОВ «Бізнес Агро-Транс» не зроблено. Відповідачем, також, не направлено жодного запита на отримання інформації до водіїв вказаних у ТТН. Пояснення у водіїв не відбиралися, їх податкова звітність не перевірялася.

Суд не надав належної оцінки тому, що постачання товару відбувається з орендованого складу ФОП ОСОБА_1 на підставі договору від 01.11.2017 № 0111-17, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Твердження відповідача про те, що відвантаження товару здійснювалося з місця реєстрації ФОП ОСОБА_1 є лише припущенням та не підтверджено жодним доказом.

Щодо висновку суду першої інстанції, що в ході розгляду справи встановлено, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000052 за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах службовими особами ТзОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс», ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України, то колегія суддів зазначає таке.

Жодного вироку суду стосовно позивача чи його контрагента, який набрав законної сили, та підтверджував би обставини, які мають значення у цій справі, представником відповідача до суду не надано.

Суд зазначає, що навіть сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків для всіх без винятку господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами, які не були предметом дослідження названої кримінальної справи. Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства у відносинах з іншими контрагентами.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 у справі № 816/809/17.

Відтак враховуючи все вищенаведене в сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що в ході розгляду цієї справи позивач довів, що подані первинні бухгалтерські документи є достатніми для підтвердження господарських операцій та підтверджують фактичне виконання договору то колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимоги шляхом визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення від 06.05.2020 № 000276501.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям в постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Родник Плюс» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року в адміністративній справі № 300/1065/20 скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова фірма «Родник Плюс» задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області від 06 травня 2020 року за № 000276501.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 05 липня 2021 року.