Справа № 423/2345/16-ц
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про повернення позовної заяви

08 липня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 423/2345/16-ц

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши матеріали позовної заяви військового прокурора Луганського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, яка спричинена вчиненням злочину у кримінальному провадженні в сумі 609 000,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду з Луганського апеляційного суду надійшла справа № 423/2345/16-ц за позовом військового прокурора Луганського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, яка спричинена вчиненням злочину у кримінальному провадженні в сумі 609 000,00 грн.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15.06.2021 у справі № 423/2345/16-ц, задоволено заяву виконувача обов`язків керівника Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил Гуртового Богдана Ігоровича про передачу справи № 423/2345/16-ц за позовом військового прокурора Луганського гарнізонув інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, які спричинені вчиненням злочину, на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

22.06.2021 справа № 423/2345/16-ц надійшла до Луганського окружного адміністративного суду з Луганського апеляційного суду та за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказану справу передано на розгляд судді Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є.

Ухвалою суду від 23.06.2021 позовну заяву військового прокурора Луганського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, яка спричинена вчиненням злочину у кримінальному провадженні в сумі 609 000,00 грн, - залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати отримання даної ухвали, усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду: уточненої позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог статей 160, 161 КАС України, з урахуванням висновків суду, наведених в даній ухвалі та належним обґрунтуванням підстав, які б свідчили про те, що Міністерство оборони України не здійснює або не має намір здійснити або неналежним чином здійснює свої повноваження, що спонукає прокурора виступити на захист держави шляхом звернення з позовом до адміністративного суду (для суду та учасників справи); клопотання про залучення третіх осіб, з належним обґрунтуванням, на які права, інтереси чи обов`язки таких осіб може вплинути судове рішення у справі.

На виконання вищевказаної ухвали суду, виконувачем обов`язків керівника Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил Шкеть Є.Д. надано уточнену позовну заяву, відповідно до якої заявлено клопотання щодо залучення третіх осіб, а також наведено обґрунтування підстав, які на думку заявника свідчать про те, що Міністерство оборони України не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження, що спонукає прокурора виступити на захист держави шляхом звернення з позовом до адміністративного суду.

Так, прокурором в уточненій позовній заяві щодо підстав свого звернення з позовом до адміністративного суду, серед іншого, зазначено, що Міноборони України згідно рішення Конституційного Суду України №3-РП/99 є уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Проте, враховуючи, що ані Міністерство оборони України, ані його відповідні структурні підрозділи з 2015 року по теперішній час не вжили та не вживають жодних заходів для стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, виплачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виникли обставини, які вимагають представництво саме прокурором у суді інтересів держави в особі Міністерства оборони України у формі звернення до суду з цим позовом та забезпечення участі прокурора в його розгляді.

Дослідивши матеріали уточненого адміністративного позову, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 4 статті 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) закріплено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Аналогічна правова норма викладена у пункті 2 частини першої статті 2 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року, згідно з яким на прокуратуру покладається функція щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України.

Із наведених нормативних положень вбачається, що прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до адміністративного суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.

Основний Закон та ординарні закони не дають переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють оцінні критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки визначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього. Знову ж таки, таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

У зв`язку із наведеним варто зазначити, що закон не передбачає право прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому.

Процесуальні і матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбувалося з порушенням встановленого законом порядку.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд України в Рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» зазначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Такі правові висновки та їх обґрунтування містяться у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі №826/3492/18 та від 23 червня 2020 року у справі № №815/1567/16.

Крім того, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року (справа №826/13768/16) щодо здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді зазначила таке.

Частиною третьою статті 23 Закону №1697-VІІ передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно ж із частиною четвертою статті 23 цього Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Водночас прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Велика Палата Верховного Суду в цьому ж рішенні також послалася на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №806/1000/17, згідно з яким Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема зазначив, що за змістом частини третьої статті 23 Закону №1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наведені вище положення законодавства регламентують порядок та підстави здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді в межах правил участі в судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Також Велика Палата Верховного Суду вказала на Рекомендації Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27 травня 2003 року №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону», у яких щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені й ефективні органи.

Консультативна рада європейських прокурорів (далі - КРЄП), створена Комітетом міністрів Ради Європи 13 липня 2005 року, у Висновку № 3 (2008) «Про роль прокуратури за межами сфери кримінального права» наголосила, що держави, у яких прокурорські служби виконують функції за межами сфери кримінального права, мають забезпечувати реалізацію цих функцій згідно з такими, зокрема, принципами: діючи за межами сфери кримінального права, прокурори мають користуватися тими ж правами й обов`язками, що й будь-яка інша сторона, і не повинні мати привілейоване становище у ході судових проваджень (рівність сторін); обов`язок прокурорів обґрунтовувати свої дії та розкривати ці причини особам або інститутам, задіяним або зацікавленим у справі, має бути встановлений законом.

Згідно з пунктом 2 Рекомендації CM/Rec (2012)11 щодо ролі державних прокурорів за межами системи кримінального судочинства, прийнятої Комітетом міністрів Ради Європи 19 вересня 2012 року, обов`язками та повноваженнями прокурора за межами системи кримінального провадження є представництво загальних та громадських інтересів, захист прав людини та основоположних свобод, а також підтримка верховенства права. При цьому обов`язки та повноваження прокурорів за межами кримінального судочинства мають завжди встановлюватися та чітко визначатися у законодавстві (пункт 3 цієї Рекомендації).

Отже, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до адміністративного суду в порядку його представництва інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено та відмінно від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається з уточненої позовної заяви, виконувач обов`язків керівника Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил в обґрунтування підстав для звернення до суду із даним позовом в інтересах держави посилається на те, що Міністерство оборони України та його відповідні структурні підрозділи з 2015 року по теперішній час не вжили та не вживають жодних заходів для стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, виплачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому виникли обставини, які вимагають представництво прокурорм у суді інтересів держави в особі Міністерства оборони України у формі звернення до суду з цим позовом та забезпечення участі прокурора в його розгляді.

На підтвердження цього прокурором надано лист від 02.07.2021 № 603, яким Східний територіальний юридичний відділ Міністерства оборони України повідомив прокурора Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, що у період з 2015 року по теперішній час будь-які позовні заяви до ОСОБА_1 з метою стягнення з останнього грошових коштів в сумі 609000,00 грн, виплачених Міноборони в якості компенсації сім`ї загиблого військовослужбовця в/ч польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_4 громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , Міністерством оборони України не пред`являлись.

Суд зауважує, що Міністерство оборони України відповідно до статтей 1, 10 Закону України від 06.12.1991 № 1932-ХІІ "Про оборону України" є центральним органом виконавчої влади і військового управління в системі Збройних Сил України, які створені для захисту суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України.

В свою чергу, Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності (стаття 1 Закону України "Про Збройні Сили України").

Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України (стаття 3 Закону України "Про Збройні Сили України").

Підпунктом 26 пункту 4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 визначено, що Міноборони відповідно до покладених на нього завдань, виступає замовником і формує відповідно до визначених Генеральним штабом Збройних Сил потреб, вимог та пріоритетів основні показники державного оборонного замовлення щодо розроблення, виробництва, модернізації, постачання (закупівлі), ремонту, знищення та утилізації озброєння, військової техніки, військового майна, виконання робіт і надання послуг, надає технічні завдання виконавцям державного оборонного замовлення.

За приписами підпункту 9 пункту 5 даного Положення, Міноборони з метою організації своєї діяльності, забезпечує в установленому порядку самопредставництво Міноборони в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від його імені, у тому числі через посадових (службових) осіб юридичної служби Міноборони або інших уповноважених осіб, а також забезпечує представництво інтересів Міноборони в судах та інших органах через представників.

Отже, Міністерство оборони України є уповноваженим органом, який має здійснювати відповідні функції щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

Натоміть, доказів існування причин, за яких Міністерство оборони України усвідомлює порушення інтересів держави, але за захистом до суду не звертається, суду не надано.

Саме лише посилання у позовній заяві на лист Міністерства оборони України від 02.07.2021 № 603, яким на думку прокурора, підтверджується виникнення обставин представництва інтересів держави в суді прокурором, є недостатнім для прийняття позовної заяви.

Суд звертає увагу, що лист Східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України виключно засвідчує факт не пред`явлення Міністерством оборони України з 2015 року по теперішій час позову до ОСОБА_1 з метою стягнення грошових коштів, та жодним чином не свідчить про не здійснення або неналежне здійснення даним органом відповідних повноважень щодо захисту інтересів держави. Крім того, даним листом не підтверджено відсутність наміру у Міністерства оборони України на вчинення заходів з метою стягнення коштів з ОСОБА_1 та відповідно, безпосереднього звернення зазначеного суб`єкта владних повноважень до суду за захистом інтересів держави. До того ж, слід зазначити, що лист Міністерства оборони України датований 02.07.2021, тобто звернення прокурора про надання інформації мало місце вже після пред`явлення позову до суду.

Прокурором не надано належних та допустимих доказів відповідно до вимог процесуального закону на підтвердження обставин, що вимагають представництво ним інтересів держави в суді (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державного службовця, який займає посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» від 31.03.2005).

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддею не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Міністерством оборони України своїх функцій щодо захисту інтересів держави шляхом стягнення шкоди, завданої діями ОСОБА_1 .

Сама по собі обставина не звернення Міністерством оборони України з позовом до суду протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах: від 19.07.2018 у справі №822/1169/17, від 23.09.2018 у справі №924/1237/17, від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, від 06.02.2019 у справі №927/246/18, а також в ухвалі від 19.07.2018 у справі №822/1169/17, висновки якого, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, про відсутність обставин, які вказують на те, що Міністерство оборони України не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатися до суду з позовом, а сама по собі обставина не звернення Міноборони до суду протягом певного часового періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неможливість виконання таких функцій із захисту інтересів держави.

У зв`язку з наведеним, суд зазначає про відсутність визначених законом підстав для звернення до адміністративного суду прокурора в інтересах держави за наявності органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30 липня 2019 року в справі №0440/6927/18, від 04 жовтня 2019 року по справі №804/4728/18, від 18 жовтня 2019 року по справі №320/1724/19.

Відповідно до пункту 7 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

На підставі викладеного та керуючись п.7 ч.4 ст.169, ст.248 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву військового прокурора Луганського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, яка спричинена вчиненням злочину у кримінальному провадженні в сумі 609 000,00 грн,- позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяК.Є. Петросян