Справа № 640/27323/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2021 року м. Київ № 640/27323/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКомандування Сухопутних військ Збройних Сил України (Військової частини НОМЕР_1 ) (відповідач-1) Військової частини НОМЕР_2 (відповідач-2)
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (Військової частини НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:

- визнати протиправними дії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України щодо не проведення своєчасного повного розрахунку зі ОСОБА_1 при звільненні;

- зобов?язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні за період з 26.08.2019 по 08.10.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказано, що грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій ОСОБА_1 виплачено лише 08.10.2020, внаслідок чого останній має право на отримання середнього заробітку за час затримки при звільненні. При цьому, у позовній заяві наголошено на тому, що виплата грошового забезпечення була здійснена військовою частиною НОМЕР_2 , оскільки з січня 2020 року Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_1 ) була зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечення, а також витребувано від відповідача-1 довідку про розмір місячного грошового забезпечення позивача за два останні календарні місяці перед звільненням.

Від представників відповідачів через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останні заперечували проти задоволення позовних вимог, вказавши про те, що передбачені законодавством про працю норми її оплати та порядок вирішення спорів не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб. При цьому, грошова компенсація за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, не тому не підпадає під дію ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю.

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзиви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом командувача сухопутних військ Збройних Сил України від 20.08.2019 №340 майора ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу підготовки ракетних військ і артилерії ракетних військ і артилерії Командування Сухопутних військ, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби у запас за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Наказом командувача сухопутних військ Збройних Сил України від 27.08.2019 №162 майора ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу підготовки ракетних військ і артилерії ракетних військ і артилерії Командування Сухопутних військ виключно зі списків особового складу, всіх видів забезпечення з подальшим зарахуванням на військовий облік до Дніпровського РВК м. Києва з 26.08.2019.

Разом з тим, як зазначено позивачем та не заперечувалось представниками відповідачів під час судового розгляду справи, лише 08.10.2020 ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій.

З огляду на викладене, вважаючи наявним у ОСОБА_1 права на виплату середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 26.08.2019 по 08.10.2020, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При задоволенні позову суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

При розгляді даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 у справі № 6-39цс11 та у Пленумі Верховного Суду України у постанові від 24 грудня 1999 року № 13, а також постанову Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 524/1714/16-а (К/9901/8793/18), висновки Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі №6-113цс16 та застосувати принцип співмірності, з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати тощо.

Аналогічна позиція викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18, від 24.07.2019 у справі № 805/3167/18-а, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03.04.2019 у справі №662/1626/17, від 17.01.2019 у справі № 2-1579/11.
Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі середнього місячного заробітку останнього, з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача. Разом з тим, суд звертає увагу, що з огляду на не надання відповідачем-1 на вимогу суду, викладену в ухвалі суду від 09.11.2020, довідки про розмір місячного грошового забезпечення позивача за два останні календарні місяці перед звільненням, суд не має змоги встановити розмір середнього місячного заробітку позивача.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №806/345/16, від 18.07.2018 у справі № 825/325/16, від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а, у постанові Верховного Суду України від 24.10.2011 у справі №6-39цс11.
З цього приводу суд також зазначає, що встановлений ст. 117 Кодексу законів про працю України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. При вирішенні цього питання враховуються такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 19) щодо не проведення своєчасного повного розрахунку зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) при звільненні.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку останнього.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок