Справа № 308/3173/21
Суддя: Іванов А. П.
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3173/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судових засідань Бота О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Відділу №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління поліції в Закарпатській області, Ужгородського районного управління поліції Головного управління поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Відділу №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління поліції в Закарпатській області, Ужгородського районного управління поліції Головного управління поліції в Закарпатській області про скасування постанови серії БАБ №094136 від 06.03.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 424 грн. 00 коп. та закриття провадження у справі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.03.2021 року о 01 год. 10 хв., в Ужгородському районі, с. Минай, по вул. П. Карпатського, щодо нього, як водія транспортного засобу Шкода Октавія А7, номерний знак НОМЕР_1 , винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №094136 від 06.03.2021 та накладено стягнення у вигляді штрафу на суму 425 грн., за порушення вимог п.п. 2-1 а Правил дорожнього руху України, а саме за керування транспортним засобом, без посвідчення водія відповідної категорії та за відсутності реєстраційних документів на автомобіль.

З таким висновком поліцейського позивач не погоджується, оскільки постанову вважає незаконною, необгрунтованою, такою що підлягає до скасування у зв`язку із порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки правопорушення, за яке визнано винним, згідно до оскаржуваної постанови він не вчиняв, у його діях відсутній склад вищевказаних адміністративних правопорушень, що передбачені інкримінованими статтями.

Зазначає, що їхав із дотриманням всіх правил дорожнього руху, однак був зупинений патрульним автомобілем, шляхом ввімкнення проблискових мачків. На вимогу поліцейського він зупинив свій транспортний засіб та показав запитувані документи працівникам патрульної поліції у додатку "Дія", однак працівники поліції вимагали документи у паперовому виді. Вважає, що працівниками поліції при складанні протоколу не враховано вимоги ч. 1 Постанови КМУ за №956 від 23.10.2019 року, а також особою, яка складала протокол не виконано вимоги закону щодо збирання доказів, фіксування доказами адміністративне порушення, доведення складу та події адміністративного правопорушення, оскільки відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач приймав оскаржуване рішення з дослідженням доказів, а не на підставі тільки візуального спостереження за дотриманням позивачем ПДР. Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про причини відсутності не повідомили.

Представник відповідача в судове засіданні не з`явився, про причини відсутності не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії БАБ № 094136 від 06.03.2021, ОСОБА_1 , 06.03.2021 року, о 01 год. 10 хв., в Ужгородському районі, с. Минай, по вул. П. Карпатського, керував транспортним засобом Шкода Октавія А7, номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при собі, та не пред"явивши посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційних документів на автомобіль, чим порушив п.п. 2-1 а Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вказаною постановою 06.03.2021 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділу №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Штель О., на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Як визначено ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 6 ст. 121 цього кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Таким чином, з урахуванням вище приведених норм права вбачається, що відповідач як працівник підрозділу Національної поліції, що забезпечує безпеку дорожнього руху, уповноважений зупиняти транспортний засіб, складати протокол та виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При цьому, згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За твердженням позивача підстав для зупинки його транспортного засобу не було, жодних правил дорожнього руху він не порушував, зупинився негайно на першу вимогу поліцейського, показавши запитувані документи у додатку «Дія».

Так, окрім постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, інших доказів винуватості позивача в інкримінованому йому правопорушенні матеріали справи не містять. Отже, відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач приймав оскаржуване рішення з дослідженням доказів, а не на підставі тільки візуального спостереження за дотриманням позивачем ПДР. Наведене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові ВС від 26 квітня 2018 р. у справі №338/1/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/73700340).

Таким чином, притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП уповноваженою особою не виконано вимог закону щодо збирання доказів, фіксування доказами адміністративне порушення, доведення складу та події адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до ч. 1 Постанови КМУ за №956 від 23.10.2019 року "Про реалізацію експериментального проекту щодо застосування електронного посвідчення та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу", постановлено погодитися з пропозицією Міністерства цифрової трансформації та Міністерства внутрішніх справ стосовно реалізації до 29 листопада 2021 р. експериментального проекту щодо застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, які можуть пред`являтися поліцейським замість посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виготовлених на бланках, для підтвердження водієм права керування та права користування транспортним засобом.

Відповідно до п. 2.1 а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частина 1 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху .

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах: 1) Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством; 2) Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; 3) Керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; 4) Керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Суд констатує, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про керування позивачем транспортним засобом без посвідчення водія та реєстраційних документів на авто, та наявність у діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП відповідачем не надано. Зокрема, не надано жодних доказів фото- чи відеофіксації наявності обставин порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху та керування транспортним засобом, і його тверджень не спростовано.

Саме по собі описання відповідачем в оскаржуваній постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, передуванню якому і є фіксування цього правопорушення.

Таким чином, суд доходить переконання, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесенні оскаржуваної постанови вимог ст. ст. 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Аналіз законодавчих норм, заперечення сторони позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави дійти висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати та належним чином оформити докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення для спростування позиції позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Відповідач обставин, на які посилається позивач не спростував, будь-яких доказів, які підтверджують правомірність прийнятого рішення суду не надав, відзиву на позов до суду не надіслав.З огляду на неодноразове повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, суд вважає, що останній мав можливість реалізувати зазначене процесуальне право з метою виконання процесуального обов`язку, покладеного на нього в силу ч. 2 ст. 77 КАС.

Більш того суд зауважує про неузгодженість фабули, інкримінованого позивачу правопорушення, з формулюванням вчиненого ним порушення ПДР. Так, в постанові серії БАБ №094136 від 06.03.2021 зазначено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом та не маючи при собі, не пред`явив посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль, при цьому поліцейський вказує, що водій порушив п.п. 2.1. а ПДР України.

Суд вважає, що не пред`явлення посвідчення водія та реєстраційних документів на автомобіль, вірно було б кваліфікувати як порушення п. 2 пп. 2.1 «а» та «б» Правил дорожнього руху України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі, скасувати оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення, а провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо позивача закрити.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 162, 268-272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

постановив:

Позовну заяву задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 094136 від 06.03.2021, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов