Справа № 260/1470/21
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2021 року м. Ужгород№ 260/1470/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Гулай М.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - Бігунець Р.Р.;

представника відповідача - Сатмарі Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, в які просить:

1. визнати протиправним та скасувати наказ Голови комісії з ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Івана Завальнюка від 30 березня 2021 року № 136-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

2. поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу у Мукачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області з 31 березня 2021 року;

3. стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 березня 2021 року по день ухвалення рішення про поновлення на роботі включно.

4. стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 8000,00 грн., що складаються із витрат на надання професійної правниччої допомоги - 8000,00 грн.

5. допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та здійснення виплати середньомісячної заробітної плати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що його звільнено наказом №136-к від 30.03.2021 року з посади начальника відділу у Мукачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області з 31.03.2021 року - на підставі п.11 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" - у зв`язку з ліквідацією як юридичної особи публічного права Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області. Вказує на неправомірність наказу про звільнення, оскільки рішення про ліквідацію Відповідача було відмінено, а отже фактично ліквідація не відбулася, а також Відповідач не дотримався вимог трудового законодавства щодо обов`язку працевлаштування Позивача, оскільки фактично мала місце реорганізація, а не ліквідація, яка фактично також не відбулася.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

26 травня 201 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що такий просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову вказує на те, що на виконання пункту 4 Плану заходів щодо реалізації постанови Кабінету Міністрів України від р. №1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", затвердженого наказом Держгеокадастру від р. №505 Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області прийнято наказ від 26.02.2021 № 2-лк "Про попередження державних службовців про наступне звільнення", який в судовому порядку Позивачем не оскаржувався. На виконання цього наказу головою комісії з ліквідації Головного управління було повідомлено про наступне звільнення 197 осіб, в тому числі і позивача. Крім того вказує, що в даному випадку положення статті 49-2 КЗпП України в частині пропонування державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби або, як вийняток, нижчої посади державної служби, на порушення якої вказує Позивач, до спірних правовідносин не застосовується, оскільки до даних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про державну службу".

07 червня 2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому представник позивача вказує, що Відповідачем не надано доказів ліквідації, реорганізації чи інших змін в організації праці, а також про те, що відповідно до Постанови КМУ №1118 від 16.11.2020 року та наказу Держгеокадстру №504 від 24.11.2020 року - фактично відбувалася реорганізація Відповідача, а не його ліквідація, оскільки ці документи не містять обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи, визначено правонаступника прав та обов`язків Відповідача після його ліквідації та частина працівників переводилася до новоствореного органу.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, наведених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши думку сторін, розглянувши подані сторонами документи, матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" прийнято рішення ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком, зокрема, - Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

На виконання вказаної Постанови Кабінету Міністрів України Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру видано наказ від 24 листопада 2020 року № 504 "Про ліквідацію та утворення територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру" та наказ від 24 листопада 2020 року № 505 "Про затвердження Плану заходів щодо реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру".

Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області прийнято наказ від 26 лютого 2021 №2-лк "Про попередження державних службовців про наступне звільнення".

26 лютого 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) попереджено про наступне звільнення у зв`язку із ліквідацією Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 30 березня 2021 року № 136-к "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача звільнено з посади начальника Відділу у Мукачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області 31 березня 2021 року у зв`язку із ліквідацією Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області як юридичної особи публічного права відповідно до пункту 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

05 квітня 2021 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 301 "Питання територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", якою відмінено рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком, зокрема, - Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Також визнано такою, що втратила чинність, Постанову Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 р. № 1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру".

Наказом Держгеокадастру від 19 квітня 2021 року № 210 "Про відміну рішення про ліквідацію територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру" відмінено рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком, зокрема, - Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, визнано такими, що втратили чинність, накази Держгеокадастру від 24 листопада 2020 року № 504 "Про ліквідацію та утворення територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру" та від 24 листопада року 2020 року № 505 "Про затвердження Плану заходів щодо реалізації постанови Кабінету Міністрів України "від 16 листопада 2020 року № 1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру», зобов`язано керівників головних управлінь Держгеокадастру в областях і м. Києві подати державному реєстратору документи для державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань рішення про відміну рішення про ліквідацію територіальних органів Держгеокадастру.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України "Про державну службу" (далі Закон № 889-VII) визначені принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягнення.

Підстави для припинення державної служби визначені в ст. 83 Закону № 889-VII. В п.4 ч.1 ст. 83 Закону № 889-VII зазначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" №889-VII, підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є ліквідація державного органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Пунктом 5 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074, передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до п. 6 Порядку права та обов`язки органів виконавчої влади у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади переходять до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, зокрема Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

При цьому Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства щодо утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру як структурних підрозділів апарату зазначеної Служби, у тому числі і Управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічні висновки неодноразово висловлювалися в постановах Верховного Суду, зокрема від 12 грудня 2018 року в справі №826/25887/15, від 17 липня 2019 року в справі №820/2932/16.

В постанові від 17 липня 2019 року у справі №820/2932/16 Верховний Суд зазначив, що якщо ліквідовано орган з одночасним створенням іншого органу, який буде виконувати повноваження (завдання) органу, що ліквідується, то зобов`язанням роботодавця (держави) є вжиття заходів щодо працевлаштування працівників ліквідованого у такий спосіб органу.

Верховний Суд в постанові від 04 липня 2019 року в справі №2а-108/12/2670 також вказав, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Відповідно до п. 19 Плану заходів щодо реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 р. № 1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", затвердженого наказом Держгеокадастру від 24.11.2020 № 505 (у редакції чинній на час попередження позивача про наступне звільнення) передбачалося переведення працівників головних управлінь (за їх згодою) до нового територіального органу (підрозділу), крім прийнятих за добором, у кількості не менше 30 %, із них не менше ніж: двох державних кадастрових реєстраторів на один район / місто, шести інспекторів на область, трьох працівників юридичної служби на область, двох працівників кадрової служби на область, двох працівників бухгалтерської служби на область, працівників служби з питань ринку та оцінки: не менше одного на область, двох на район, одного на місто обласного значення, а також не менше десяти працівників, відповідальних за ведення фонду документації із землеустрою, на область, не менше тридцяти працівників (експертів), які здійснюють розгляд та погодження документації із землеустрою, на область.

Згідно із п. 6 Плану заходів щодо реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 р. № 1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", затвердженого наказом Держгеокадастру від 24.11.2020 № 505 (у редакції наказів Держгеокадастру від 02.03.2021 № 132 та 18.03.2021 № 161) протягом квітня травня 2021 року було заплановано здійснення передбачених чинним законодавством заходів із заповнення вакансій управлінь Держгеокадастру в областях, Управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області для повноцінного здійснення повноважень територіальними органами Держгеокадастру, але не менше 30 відсотків вакансій.

Таким чином, беручи до уваги зазначені правові позиції Верховного Суду та заплановані Держгеокадастром заходи щодо реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 р. № 1118 із заповнення вакансій у територіальних управліннях слід дійти висновку, що спірні правовідносини фактично виникли з підстав реорганізації, а не ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, а тому у відповідача виникли зобов`язання роботодавця по працевлаштуванню працівників.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є реорганізація державного органу.

Абзацами 2, 3 ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Стаття 42 КЗпП України передбачає, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ч.3).

Виходячи з нормативного тлумачення ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII, ч. 1 ст. 40, частин 1 і 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення зобов`язаний запропонувати працівникові наявні вакантні посади на підприємстві, в установі, організації, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Зі змісту статті 42 КЗпП України випливає, що в першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Верховний Суд в постанові від 09 жовтня 2019 року №208/3390/16-а звернув увагу на те, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Отже, відповідачем не дотримано обов`язку щодо пропозиції позивачу іншої роботи. Крім того, відповідачем не надано доказів відсутності вакантних посад на час звільнення позивача. Таким чином, суд вважає, що відповідачем порушено встановлений порядок звільнення позивача.

Верховний Суд в постанові від 29.12.2020 у справі № 0940/2206 сформував правову позицію, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Частиною 2 ст. 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Як вже зазначалося, 05 квітня 2021 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 301 "Питання територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", якою відмінено рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру згідно із переліком, у тому числі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

Відповідачем не наведено доказів припинення, як юридичної особи Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області.

Згідно із ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частинами першою та другою ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" № 1906-IV від 29.06.2004 р. (із змінами та доповненнями) чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з частиною другою статті 21 та частиною першою статті 23 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право рівного доступу до державної служби в своїй країні, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, прийнятого 16 грудня 1966 року Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованого Україною 12.11.73 р., держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право на працю, що включає право кожної людини дістати можливість заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вона вільно погоджується, і зроблять належні кроки до забезпечення цього права. Заходи, яких повинні вжити держави-учасниці цього Пакту з метою повного здійснення цього права, включають програми професійно-технічного навчання і підготовки, шляхи і методи досягнення продуктивної зайнятості в умовах, що гарантують основні політичні і економічні свободи людини.

Також, статтею 24 Європейської соціальної хартії, ратифікованої Україною 14.09.2006р., з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов`язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; б) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою Сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" Суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

У справах "Щокін проти України" заяви № 23759/03 та № 37943/06 від 14.10.2010 та "Сєрков проти України" заява № 39766/05 від 07.07.2011 Європейський суд з прав людини дійшов висновку що національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що звільнення позивача у зв`язку із ліквідацією відповідача з подальшою відміною такої ліквідації здійснено без поважних причин, не пов`язане із поточними потребами Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області чи служби, без забезпечення адекватного захисту прав позивача, а також не відповідає принципам верховенства права та "належного урядування".

Таким чином, наказ відповідача від 30 березня 2021 року № 136-к "Про звільнення ОСОБА_1 " прийнятий із порушенням порядку встановленого законом, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240- 1 Кодексу законів про працю України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Отже, позивач підлягає поновленню на посаді начальника Відділу у Мукачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, з якої його було звільнено.

У позовній заяві позивач просить поновити його на посаді з31 березня 2021 року. При цьому суд зазначає, що оскільки 31 березня 2021 року був останнім робочим днем ОСОБА_1 , то позивача слід поновити з наступного дня, тобто 01 квітня 2021 року, а позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 19 квітня 2021 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 462,58 грн., а саме: заробітна плата за лютий 2021 року - 9714,26 грн. (20 робочих днів), заробітна плата за березень 2021 року - 9714,26 грн., (22 робочих дні) 9714,26+9714,26=19428,52 грн./42 (20+22) робочих днів, а середньомісячна заробітна плата складала 9714,26 грн. (19428,52/2). Таким чином, середній заробіток за 55 робочих днів (квітень 2021 року - 22 дні, травень 2021 року - 18 днів, червень 2021 року - 15 днів) вимушеного прогулу позивача становить 25 441,90 грн. (462,58*55).

Згідно із пп. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, а також поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

На підставі наведеного та керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати наказ Голови комісії з ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 30 березня 2021 року № 136-к "Про звільнення ОСОБА_1 "

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на посаді начальника відділу у Мукачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, днем 01 квітня 2021 року.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, код ЄДРПОУ - 39766716) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25 441,90 грн. (двадцять п`ять тисяч чотириста сорок одна гривня 90 коп.), із утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на посаді та стягнення на його користь заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 9 714,26 грн. (дев`ять тисяч сімсот чотирнадцять гривень 26 коп.) підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05 липня 2021 року.

СуддяС.А. Гебеш