Справа № 160/3/21
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 березня 2021 року Справа №160/3/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення часників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій, що передбачена статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що сумарно складає 14 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану позивачем додаткову оплачувану відпустку як учасника бойових дій, що передбачені статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що сумарно складає 14 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 2017 року по 2020 рік проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 , приймав участь в антитерористичній операції, у зв`язку із чим отримав статус учасника бойових дій. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 у квітні 2020 року позивача знято з усіх видів забезпечення та виключено із списків особового складу. За весь період проходження військової служби позивач мав невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки, компенсації за яку виплачено не було, у зв`язку з чим був вимушений звернутися до суду. На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 у справі №160/5756/20 відповідачем виплачено позивачу грошову компенсацію сумарно за 42 календарних дні, однак за період служби він набув право на отримання компенсації за 56 днів, тобто військовою частиною не доплачена компенсація ще за 14 днів.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №160/3/21 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Заперечуючи проти позовної заяви та вимог заявлених в ній, 19.02.2021 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. У відзиві відповідач зазначає, що питання нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані позивачем дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за відповідний період проходження ним військової служби вже було предметом судового розгляду, а саме: судовим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року у справі № 160/5756/20 було зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану ним додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18.04.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 2017 року по 2020 року проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач приймав участь в антитерористичній операції, у зв`язку із чим отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 03.11.2017 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 у квітні 2020 позивача знято з усіх видів забезпечення та виключено із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

При здійсненні розрахунку при звільненні позивачу не було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки.

З даного питання позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за невикористані дні відпустки, що передбачена статтею 16-2 Закону України "Про відпустки та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за результатами розгляду якої отримав лист від 04.05.2020 року №173 в якому повідомлялось, що в особливий період припиняється, зокрема, відпустка, що передбачена пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Незгода позивача з невиплатою відповідачем при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, стала підставою для звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій, що передбачена статтею 16-2 Закону України "Про відпустки та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за період 2017-2020 рік, що сумарно складає 42 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану позивачем додаткову оплачувану відпустку як учасника бойових дій, що передбачені статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за період з 2017-2020 рік, що сумарно складає 42 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року в адміністративній справі №160/5756/20, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18.04.2020 року та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18.04.2020 року.

В даному рішенні суд прийшов до висновку, що оскільки позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткові відпустки у 2017-2020 роках, тому він набув право на отримання грошової компенсації замість них, у зв`язку із звільненням зі служби 18.04.2020 року.

На виконання рішення суду від 28.07.2020 року, відповідачем було здійснено виплату компенсації за 42 дні невикористаної додаткової відпустки.

Вважаючи, що Військовою частиною № НОМЕР_1 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року в адміністративній справі №160/5756/20 було невірно обчислено кількість днів, за які має бути здійснена компенсація та кількість яких становить 56, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Отже, предметом спору у цій справі є незгода позивача з виплатою грошової компенсації за 42 невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2020 рік, яку виплачено відповідачем на виконання рішення суду по справі № 160/5756/20.

Як свідчать матеріали справи, в обґрунтування позовних вимог зазначено те, що відповідач здійснив нарахування та виплату позивачеві грошової компенсації за невикористані календарні 42 дні додаткової відпустки, замість 56 днів як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2020, що є порушенням вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та вимог Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зміст адміністративного позову ОСОБА_1 у справі 160/5756/20 свідчить, що підставою для звернення до суду було те, що станом на день прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідач протиправно, на думку позивача, не провів з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

В обґрунтування позовних вимог зазначені ті ж самі підстави, що і в адміністративному позові у справі № 160/5756/20 Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що спір у справі № 160/3/21 та спір у справі № 160/5756/20 має одні і ті ж сторони, один і той же предмет.

В свою чергу, судом встановлено, що підставою для звернення до суду з даним позовом слугувало неналежне, на переконання позивача, виконання рішення суду від 28.07.2020 року в частині встановлення кількості днів за які необхідно виплатити компенсацію.

Частиною 1 статті 383 КАС України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз відповідних норм процесуального закону свідчить, що є такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст. ст. 382, 383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Така сама правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2021 року по справі № 420/5234/19.

Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, зазначені позовні вимоги не можуть бути предметом розгляду в порядку позовного провадження.

Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Частиною другою статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

З огляду на викладене, враховуючи те, що є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого предмету спору і між тими самим сторонами, суд доходить висновку, що наявні підстави для закриття провадження у даній справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що з даними вимогами він може звернутись в порядку, встановленому ст. 383 КАС України в межах справи № 160/5756/20.

Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України Про судовий збір, питання щодо повернення судового збору з бюджету судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 238, 241-243, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі № 160/3/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська