Справа № 756/6926/21
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

05 липня 2021 року м. Київ № 756/6926/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Катющенко В.П., ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріали ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Органу приватизації державного житлового фонду - Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації (04205, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 16), Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36), треті особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання протиправною державну реєстрацію речових прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Органу приватизації державного житлового фонду - Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.05.2017 № 1992, на підставі якого видане ОСОБА_4 і ОСОБА_5 19.05.2017 свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_2 ;

- визнати протиправною державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно:

скасувати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності, індексний номер 91768241, виданий Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 12.07.2017, номер запису про право власності: 21348416, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

скасувати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності, індексний номер 91769138, виданий Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 12.07.2017, номер запису про право власності: 21348584, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.05.2021 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Органу приватизації державного житлового фонду - Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання протиправною державну реєстрацію речових прав, передано на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2021 адміністративну справу № 756/6926/21 передано на розгляд судді Катющенку В.П.

Пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина перша статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Підставою для звернення до суду з даним позовом стали обставини, встановлені рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/8140/18.

Так, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.09.2020 у справі № 756/8140/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2021, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Управління житлово - комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у праві користування житлом шляхом визнання приватизації житла та свідоцтва про право власності недійсним - задоволено частково: визнано недійсними приватизацію та Свідоцтво про право власності від 19.05.2017 Серії НОМЕР_1 , виданого на підставі розпорядження від 19.05.2017 № 1992 Органом приватизації державного житлового фонду - управлінням житлово - комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Київським апеляційним судом у справі № 756/8140/18 встановлено, що правовий процес приватизації житлового приміщення (відчуження квартир державного житлового фонду) відбувається на підставі відповідного рішення органу приватизації, а єдиним правовстановлюючим документом, що підтверджує факт передачі цього житлового приміщення у власність громадян, є свідоцтво про право власності на це майно. Отже, саме по собі визнання приватизації квартири недійсною передбачає і визнання недійсним всіх розпорядчих дій та процесів, на підставі яких було здійснено цю приватизацію.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

З аналізу статей 13, 15, 16 ЦК України слідує, що право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 3 ст. 16 ЦК України). Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У даному спорі правовою підставою для звернення до суду позивачі вважали порушення їх законного права стосовно приватизації спірної квартири, за наслідками проведення якої 19 травня 2017 року видано незаконне свідоцтво про право власності на квартиру .

Отже, такі способи захисту "як визнання недійсною приватизації" та "визнання розпорядження органу приватизації недійсним" є по суті тотожними, адже охоплюють єдину мету, завдання та відновлення порушеного права позивачів щодо проведення приватизації квартири АДРЕСА_2 .

Крім того, розпорядження, на яке посилається третя особа в своїй апеляційній скарзі, носило разовий характер і було реалізоване при видачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідоцтва по право власності на приватизовану квартиру.

Як вбачається з постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 644/7422/16-ц щодо вирішення спору, що виник з аналогічних правовідносин, вказаною постановою було залишено без змін рішення суду першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог про визнання приватизації квартири недійсною та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та виселення. Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у частині визнання недійсним розпорядження відділу приватизації житлового фонду про передачу квартири у власність, оскільки вказане розпорядження носило разовий характер і було реалізоване шляхом видачі відповідачу свідоцтва про право власності на приватизовану квартиру.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про визнання недійсними приватизації, яка відбулась з порушенням вимог частини ч. 2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", та свідоцтва про право власності, яке видано з порушенням права позивачів на приватизацію житла.

За змістом частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.09.2020 у справі № 756/8140/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2021, встановлено недійсність приватизації та свідоцтва про право власності від 19.05.2017 серії НОМЕР_1 , виданого на підставі розпорядження від 19.05.2017 № 1992 Органом приватизації державного житлового фонду - управлінням житлово - комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що дане порушене право позивача у межах спірних правовідносин повністю захищено, а спір вирішено судом.

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 N 9-рп/2008 у справі N 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Враховуючи, що розпорядження Органу приватизації державного житлового фонду - Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.05.2017 № 1992 вичерпало свою дію фактом виконання, та зважаючи на те, що у межах спірних правовідносин порушене право позивача повністю відновлене рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.09.2020 у справі № 756/8140/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2021, суд дійшов висновку, що останнє не підлягає судовому оскарженню.

Також, суд звертає увагу, що за визначенням статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень":

державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

З аналізу наведених суд дійшов висновку, що скасування державної реєстрації можливо виключно у випадку скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Натомість, формулюючи позовні вимоги позивач просить суд скасувати витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності, які не є рішенням суб`єкта владних повноважень про державну реєстрацію прав, а лише містить інформацію про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником.

З урахуванням викладеного та враховуючи, що розпорядження Органу приватизації державного житлового фонду - Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.05.2017 № 1992 вичерпало свою дію фактом виконання, а витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, суд дійшов висновку, що останні не можуть бути предметом спору. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 31.07.2019 у справі № 819/911/19, від 23.01.2020 у справі № П/811/1456/17, від 26.02.2020 у справі № 820/1337/17 від 11.03.2020 у справі № 0440/6373/18.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення від 21.12.2010 у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заяви № 17160/06 та № 35548/06, пункт 33).

Таким чином, у цій справі поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" щодо заявлених вимог ОСОБА_1 слід тлумачити як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому зазначені вище вимоги не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції.

Така правова позиція суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 30.01.2019 у справі № 803/3/18.

Крім того, суд вважає необхідним звернути увагу позивача, що за позицією Верховного Суду, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. Таким чином, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного та виходячи з меж заявлених позовних вимог у даному позові, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі.

Керуючись статтями 170, 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у відкритті провадження в адміністративній справі.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини четвертої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено. Згідно частини першої статті 295 та частини першої статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя В.П. Катющенко