Справа № 620/4097/20
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4097/20 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Єгорової Н.М., Степанюка А.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційні скарги Північної митниці Державної митної служби України, Малого приватного підприємства «Аміго» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом Малого приватного підприємства «Аміго» до Північної митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач, Мале приватне підприємство «Аміго», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення Північної митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості від 24.04.2020 №UA102290/2020/000001/2 та від 29.05.2020 №UA102290/2020/000002/2.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено частково:

Визнано протиправним та скасовано рішення Північної митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 29.05.2020 № UA102290/2020/000002/2.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Північною митницею Державної митної служби України подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що враховуючи відсутність усіх відомостей щодо складових митної вартості, що підтверджують числове значення митної вартості товарів, а також відсутність можливості митного органу упевнитись в правильності заявленої митної вартості товарів та з урахуванням митних оформлень ідентичної продукції здійснених в попередні періоди декларанту запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня мної вартості та спростування обґрунтованого сумніву митниці щодо заявленого рівня митної вартості, однак позивач категорично відмовився від надання будь-яких додаткових документів, аргументуючи це запровадженням карантинних заході в країні відправлення товару.

Тому, апелянт вважає, що у митного органу були всі підстави для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості (за ціною договору) та для визначення митної вартості товару самостійно.

Також не погоджуючись з таким рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, Малим приватним підприємством «Аміго» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати у відповідній частині та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості було винесено контролюючим органом без врахування того, що 24.04.2020 року позивачем було вже додатково подано уточнюючу декларацію, яка замінювала попередню та виправляла технічну помилку, допущену представником декларанта-брокером, щодо невірно вказаного контракту у первинно поданій декларації.

24 травня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Північної митниці Державної митної служби України на апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «Аміго», в якому відповідач вказує, що враховуючи виявлені розбіжності в документах, а саме відсутність платіжних документів про 100% сплату коштів за товар та страхових документів, що містять відомості про вартість страхування та з урахуванням митних оформлень ідентичної продукції, здійснених в попередні періоди у митниці виникли обґрунтовані сумніви в заявленій вартості товару.

Стосовно твердження позивача щодо подання ним уточнюючої декларації, відповідач зазначив, що відповідна митна декларація, яку позивач помилково вважає уточнюючою, була подана до митного оформлення 24 квітня 2020 року вже з урахуванням винесеного митницею рішення про коригування митної вартості. Крім того, декларантом в графі 43 митної декларації самостійно вказано другий метод визначення митної вартості та дана декларація була подана вже після прийнятого митницею рішення про коригування митної вартсоті і з урахуванням визначеної митницею митної вартості товару. Тобто, відповідно митна декларація була подана декларантом не як уточнююча, а як нова з метою митного оформлення та випуску товару у вільний обіг.

07 червня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли заперечення Малого приватного підприємства «Аміго» на відзив відповідача, в яких позивач заперечує викладену у відзиві правову позицію відповідача та наводить доводи, аналогічні тим, що викладені в апеляційній скарзі Малого приватного підприємства «Аміго».

В прохальній частині апеляційної скарги відповідача міститься клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участі.

Щодо заявленого відповідачем клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційні скарги подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційних скарг за участю сторін у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, відзиву, заперечень, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Мале приватне підприємство «Аміго» (далі - МПП «Аміго») є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому чинним законодавством порядку, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис. Свою діяльність здійснює на підставі статуту (а.с. 8-20).

Як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2019 між позивачем (покупець) та Mody Chemi Pharma Ltd, Індія (продавець) було укладено зовнішньоекономічний контракт №25/10/19, відповідно до умов якого продавець зобов`язався продати покупцю на умовах CIF Одеса товар у кількості та за ціною, визначеною у специфікації і у відповідності до технічних умов. Ціна товару, що поставляється за даним контрактом, визначається в дол. США, конкретно валюта платежу вказується в специфікаціях на поставку товару. Розрахунок за товар, що поставляється, здійснюється в дол. США на умовах 100% передоплати (а.с. 95-96).

Аналогічний за формою і змістом договір між вказаними суб`єктами господарювання був також укладений 08.01.2020 за №08/01/20 (а.с. 26-28).

23.04.2020 МПП «Аміго» до митного оформлення подано митну декларацію №UA102290/2020/001041, а 29.05.2020 - митну декларацію №UA102290/2020/001371 та заявлено до декларування товар «Бром рідкий» вартістю 33 048,00 дол. США (за ціною договору (контракту) відповідно до статті 58 Митного кодексу України). Як вбачається зі змісту вказаних декларацій, поставка товару відбувалась відповідно до вказаних вище контрактів (а.с. 88, 94).

Для підтвердження митної вартості товару по вказаним митним деклараціям МПП «Аміго» відповідачу було подано зовнішньоекономічний контракт із додатковими угодами до нього, інвойси, коносаменти, автотранспортні накладні, банківські платіжні документи, договір страхування, декларація відправника та ін. (а.с. 89-93, 95-108, 110-115).

У зв`язку з неподанням декларантом документів, що підтверджують митну вартість товару, та наявністю розбіжностей у наданих МПП «Аміго» документах, 24.04.2020 відповідачем прийнято рішення №UA102290/2020/000001/2 про коригування митної вартості товарів, згідно якого митним органом визначено митну вартість товару на рівні 36 720,00 дол. США (а.с. 59-60).

У графі 33 вказаного рішення Північною митницею Держмитслужби зазначено, що в результаті здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару встановлено, що номер контракту в графі 44 митної декларації відрізняється від номеру контракту в платіжному дорученні. У зв`язку з виявленими розбіжностями, що можуть вплинути на числове значення митної вартості, декларанту направлено вимогу про надання додаткових документів, а саме: копію митної декларації країни відправлення, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Декларантом не надано додаткові документи, що витребовувалися, а також будь-які інші додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість.

У митного органу наявна інформація щодо митного оформлення ідентичних товарів, тому з урахуванням вагових та кількісних характеристик, рівень митної вартості визначений відповідно митної декларації №UA102290/2020/000451 від 17.02.2020 на рівні 9,00 дол. США/кг.

Також 29.05.2020 Північною митницею Держмитслужби прийнято рішення №UA102290/2020/000002/2 про коригування митної вартості товарів, згідно якого митним органом визначено митну вартість товару, задекларованого у митній декларації №UA102290/2020/001371, на рівні 36 720,00 дол. США (а.с. 61-62).

У графі 33 вказаного рішення Північною митницею Держмитслужби зазначено, що в результаті здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару встановлено, що в графі 44 митної декларації повинен бути зазначений код документа 3001 - банківський платіжний документ, а не код 3002- платіжний документ, що підтверджує вартість товару. Декларанту направлено вимогу про надання додаткових документів, а саме: копію митної декларації країни відправлення, висновки про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Декларантом не надано додаткові документи, що витребовувалися, а також будь-які інші додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість.

У митного органу наявна інформація щодо митного оформлення ідентичних товарів, тому з урахуванням вагових та кількісних характеристик, рівень митної вартості визначений відповідно митної декларації №UA102290/2020/001120 від 04.05.2020 на рівні 9,00 дол. США/кг.

Вважаючи рішення відповідача про коригування митної вартості товарів протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару у митній декларації №UA102290/2020/001371 за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Відповідач не надав доказів того, що вказані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів від 29.05.2020 №UA102290/2020/000002/2 Північної митниці Держмитслужби є протиправним, а тому має бути скасованим.

Разом з тим, щодо рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 24.04.2020 №UA102290/2020/000001/2, яким МПП «Аміго» скореговано митну вартість товару, визначеного у митній декларації №UA102290/2020/001041, суд першої інстанції погодився із позицією відповідача про непідтвердження МПП «Аміго» належними документами заявленої у митній декларації №UA102290/2020/001041 митної вартості товару і обраного методу її визначення, а тому позивачу в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Північної митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 24.04.2020 №UA102290/2020/000001/2 відмовив.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу ч. 1, ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний , перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

За змістом ч. 3 ст. 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ч. 4 ст. 53 МК України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з ч. 5 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

За змістом ч. 6 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 55 МК України, у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

За змістом ч. 9 ст. 55 МК України, у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Згідно зі ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Частина 2 ст. 64 МК України встановлює, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

У свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 09.04.2019 у справі №826/10733/15 та від 19.02.2019 у справі №826/2312/16.

Щодо оскаржуваного рішення відповідача про коригування митної вартості товару від 29.05.2020 №UA102290/2020/000002/2 в контексті доводів апеляційної скарги Північної митниці Держмитслужби, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбчається, що поставка товару (брому рідкого), вартістю 33 048,00 дол. США, визначеною у митній декларації №UA102290/2020/001371 відбувалась відповідно до зовнішньоекономічного контракту від 08.01.2020 №08/01/20 та специфікації від 25.02.2020 №3, у якій визначено вартість товару на рівні 33 048,00 дол. США (а.с. 26-29, 93).

Для підтвердження заявленої митної вартості МПП «Аміго» було надано коносамент, інвойс від 20.03.2020 №MCPL/EX/55, платіжне доручення № 9 від 27.02.2020 року, міжнародну товарно-транспортну накладну, в яких зазначено характеристики товару та його ціну, страховий сертифікат з вартістю страхування (а.с. 89-93).

Таким чином, разом із митною декларацією №UA102290/2020/001371 позивач надав відповідачу для митного оформлення товарів всі документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару відповідно до вимог частини другої статті 53 Митного кодексу України.

Під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товарів, підставою для висновку відповідача про те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору стало те, що використані декларантом відомості не є об`єктивними та достатньо підтвердженими документально.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач не надав доказів того, що вказані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Колегія суддів, критично ставиться до доводів апелянта про те, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення та проведеного коригування стало те, що позивач у відповідь на запит відповідача не надав витребовувані ним копію митної декларації країни відправлення й висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, адже ці документи носять виключно інформаційний характер, а обов`язок щодо їх надання в декларанта на обґрунтований запит митниці в силу частини третьої статті 53 МК України виникає лише за умови наявності таких документів у декларанта.

В листі позивача № 29/05-1 від 29.05.2020 року позивач повідомив відповідачу про надання всіх документів, передбачених частиною другою статті 53 Митного кодексу України та вказав, що витна декларація країни відправлення не входить до переліку документів, які надаються відправником товару згідно контракту, інших документів надано не буде.

Колегія суддів зазначає, що ненадання документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та в цілому не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах.

Виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, а саме: контрактом, специфікацією від 25.02.2020 №3, коносаментом, інвойсом від 20.03.2020 №MCPL/EX/55, платіжне доручення № 9 від 27.02.2020 року, міжнародною товарно-транспортною накладною, в яких зазначено характеристики товару та його ціну, страховим сертифікатом з вартістю страхування, та не викликають сумнів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.

Колегія суддів вважає, що відповідач не довів, що позивачем у митній декларації №UA102290/2020/001371 було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що під час митного оформлення задекларованого товару позивач подав митному органу усі документи, що необхідні для визначення митної вартості та її підтверджують, у наданих декларантом документах суд не виявив розбіжності, документи містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору.

В апеляційній скарзі відповідач вказав, що при перевірці достовірності інформації, що наведена в поданих до митного оформлення документах, було виявлено, що за іншими митними деклараціями МПП «Аміго», які були подані раніше, оформлення ідентичного товару здійснювалось за іншою ціною, що вище за вартість, вказану в товаросупровідних документах.

Вказані доводи апелянта на думку суду є необґрунтованими, оскільки заявлена МПП «Аміго» ціна за іншими, раніше поданими митницими деклараціями, яка очевидно підтверджувалась іншими документами, жодним чином не впливають на правильність визначення позивачем митної вартості імпортованої продукції за ціною, заявленою в поданій митній декларації №UA102290/2020/001371, враховуючи надання позивачем всіх підтверджуючих документів.

Обставини на які посилається відповідач і які були підставою для винесення оскаржуваного рішення спростовуються матеріалами справи, всі документи, що були надані уповноваженою особою декларанта, підтверджують числові значення складових митної вартості та відомості щодо ціни, які не містять неточностей та розбіжностей, при цьому в апеляційній скарзі не обґрунтовано в чому полягає неправильність та неповнота дослідження доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, що подані позивачем документи не дозволяли митному органу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни, тому рішення про коригування митної вартості товарів від 29.05.2020 №UA102290/2020/000002/2 не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо оскаржуваного рішення відповідача про коригування митної вартості товару від 24.04.2020 №UA102290/2020/000001/2, яким МПП «Аміго» скореговано митну вартість товару, визначеного у митній декларації №UA102290/2020/001041, в контексті доводів апеляційної скарги Малого приватного підприємства «Аміго», колегія суддів зазначає наступне.

Обгрунтовуючи неправомірність рішення відповідача про коригування митної вартості товару від 24.04.2020 №UA102290/2020/000001/2 позивач вказує, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості було винесено контролюючим органом без врахування того, що 24.04.2020 року позивачем було вже додатково подано уточнюючу декларацію, яка замінювала попередню та виправляла технічну помилку, допущену представником декларанта-брокером, щодо невірно вказаного контракту у первинно поданій декларації.

Так, зі змісту декларації №UA102290/2020/001041 вбачається, що поставка товару (брому рідкого) здійснювалась відповідно до зовнішньоекономічного контракту від 25.10.2019 №25/10/19, що не заперечується позивачем у поданому позові (а.с. 94-96).

Разом з тим, як було вірно встановлено судом першої інстанції, на підтвердження задекларованої митної вартості в розмірі 33 048,00 дол. США позивачем до митниці та суду було надано платіжні та інші документи, які складені на виконання умов контракту від 08.01.2020 №08/01/20 (а.с. 105-107). У свою чергу, платіжне доручення, яке б підтверджувало сплату коштів за товар у рамках контракту від 25.10.2019 №25/10/19 надано не було.

У зв`язку з вищевикладеним, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про непідтвердження МПП «Аміго» належними документами заявленої у митній декларації №UA102290/2020/001041 митної вартості товару і обраного методу її визначення.

Позивач в апеляційній скарзі вказує, що дійсно на виконання контракту від 25.10.2019 №25/10/19 МПП «Аміго» було подано 23.04.2020 року для декларування митну декларацію №UA102290/2020/001041 від 23.04.2020 року та інші документи на обґрунтування ціни пред`явленого до декларування товару.

Відповідач, прийнявши декларацію №UA102290/2020/001041 та додатки до неї, 24.04.2020 року видав рішення про відмову у прийнятті митної декларації.

Того ж дня позивачем було 24.04.2020 року подано уточнюючу декларацію №UA102290/2020/001054 від 24.04.2020 року, яка уточнювала попередню та усувала допущену у ній технічну помилку щодо номеру та дати контракту, за яким ввозився в Україну товар.

Тому, апелянт наголошує, що рішення відповідача про коригування митної вартості товару від 24.04.2020 №UA102290/2020/000001/2, яким МПП «Аміго» скореговано митну вартість товару, визначеного у митній декларації №UA102290/2020/001041, було винесено контролюючим органом без врахування того, що 24.04.2020 року позивачем було вже додатково подано уточнюючу декларацію, яка замінювала попередню та виправляла технічну помилку, допущену представником декларанта-брокером, щодо невірно вказаного контракту у первинно поданій декларації.

Принагідно, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано підтверджень того, що уточнююча декларацію №UA102290/2020/001054 від 24.04.2020 року була подана до митного органу на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

Щодо викладених вище доводів апеляційної скарги МПП «Аміго», колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено межі перегляду судом апеляційної інстанції.

Згідно з приписами частин четвертої, п`ятої вищевказаної статті, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Колегія суддів наголошує, що підстави позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до частини першої статті 47 КАС України, позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що такі підстави позову щодо неправомірності рішення відповідача про коригування митної вартості товару від 24.04.2020 №UA102290/2020/000001/2, як неврахування ним уточнюючої декларації МПП «Аміго» №UA102290/2020/001054 від 24.04.2020 року, протягом розгляду справи в суді першої інстанції не були заявлені.

Відповідна заява про уточнення (доповнення) підстав позову, разом з доданими копіями доказів, зокрема, уточнюючої декларації МПП «Аміго» №UA102290/2020/001054 від 24.04.2020 року, була подана позивачем лише 04 січня 2021 року (а.с. 158), тобто, через місяць після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Як вже було зазначено вище, відповідно до частини п`ятої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Відтак, враховуючи, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться лише до посилання на неврахування відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення від 24.04.2020 №UA102290/2020/000001/2 уточнюючої декларації МПП «Аміго» №UA102290/2020/001054 від 24.04.2020 року, оскільки останні не були заявлені як підстави для звернення з даним позовом до суду першої інстанції у встановленому процесуальним законом порядку, не досліджувались (і не могли бути досліджені) судом першої інстанції, це унеможливлює їх заявлення в суді апеляційної інстанції згідно з приписами процесуального закону та свідчить про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційних скарг жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Малого приватного підприємства «Аміго» до Північної митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішень.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, відзиву, заперечнь, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційні скарги Північної митниці Державної митної служби України, Малого приватного підприємства «Аміго» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.М. Єгорова,

А.Г. Степанюк