Справа № 420/951/21
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/951/21
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження в м. Одесі, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, у якій позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону пов`язану з відмовою в нарахуванні та виплаті з 01.03.2018 року до 23.03.2020 року грошових коштів, які складають різницю між отриманим та належним грошовим забезпеченням, та додатковими видами грошового забезпечення, а саме, матеріальною допомогою на вирішення соціально-побутових питань, матеріальною допомогою на оздоровлення тощо, розрахованими з урахуванням окладу за військове звання «підполковник юстиції» та «полковник юстиції» в розмірі: з 01.03.2018 по 31.12.2018 - 1490 грн.; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 1670 грн.; з 01.01.2020 по 29.01.2020 - 1890 грн.; з 29.01.2020 по 23.03.2020 - 1980 грн., передбаченому приміткою до Додатку 14 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2018 року; зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону України нарахувати та виплатити грошові кошти, які складають різницю між отриманими та належними грошовим забезпечення, та додатковими видами грошового забезпечення, а саме, матеріальною допомогою на вирішення соціально-побутових питань, матеріальною допомогою на оздоровлення тощо, розрахованими з урахуванням окладу за військове звання «підполковник юстиції» та «полковник юстиції» в розмірі: з 01.03.2018 по 31.12.2018 - 1490 грн.; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 1670 грн.; з 01.01.2020 по 23.03.2020 - 1890 грн.; з 29.01.2020 по 23.03.2020 - 1980 грн. відповідно до примітки до Додатку 14 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час нарахування позивачу грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 29.01.2020 року застосовувався розмір окладу за військовим званням «підполковник юстиції» - 1410 грн., «полковник юстиції» - 1480 грн. Позивач вважає, що при проведенні розрахунку окладу за військовим званням «підполковник юстиції» та «полковник юстиції» та відповідно грошового забезпечення, додаткових видів грошового забезпечення відповідач повинен був виходити із розрахункової величини - 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати відповідно до Додатку 14 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2018 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове судове рішення, яким задовольнити заявлений позов. Доводами апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції були неправильно застосовані до правовідносин сторін норми матеріального права, викладені законодавцем в п. 3 р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ, який набрав чинності 01.01.2017 року. Також, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції було застосовано нечинний нормативно-правовий акт, а саме п. 6 постанови КМУ № 103 від 21.02.2018 року, який було скасовано.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. За таких обставин, відповідач вважає, що ним цілком правомірно, законно та обґрунтовано нараховувався і виплачувався позивачу у період з 01.03.2018 року по 23.03.2020 року оклад за військовим званням із розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та будь-яких протиправних дій відповідача у спірному випадку не було.

У відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України з 11.09.2001 року та з 28.07.2002 року зарахований у розпорядження Генерального прокурора України.

Наказами Міністра оборони України від 29.01.2015 року № 52 та від 29.01.2020 року № 34 ОСОБА_1 присвоєно військові звання «підполковник юстиції» та «полковник юстиції»

Наказом військового прокурора Південного регіону України від 23.03.2020 року № 322к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу організаційного та правового забезпечення військової прокуратури Південного регіону України, виключено зі списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України, всіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження військової служби у розпорядження Міністерства оборони України.

27.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону з запитом на отримання публічної інформації з проханням повідомити про те, який розмір окладу за військове звання «підполковник юстиції» та «полковник юстиції» застосовувався військовою прокуратурою Південного регіону України під час нарахування та виплати грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення.

Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону, листом від 02.12.2020 року за вих. № 21-4164 вих.-20, позивачу надані розрахункові листи за 2015-2020 року.

Також, 27.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону із зверненням, у якому просив провести перерахунок та виплатити грошові кошти, які складають різницю між отриманим та належним грошовим забезпеченням та додатковими видами грошового забезпечення, а саме матеріальною допомогою на вирішення соціально-побутових питань та матеріальною допомогою на оздоровлення тощо, розрахованим з урахуванням окладу за військове звання «підполковник юстиції» та «полковник юстиції» в розмірі: з 01.03.2018 по 31.12.2018 - 1490 грн.; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 1670 грн.; з 01.01.2020 по 29.01.2020 - 1890 грн.; з 29.01.2020 по 23.03.2020 - 1980 грн.

Листом від 30.12.2020 року за № 21-4534вих-20 Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону повідомила позивача, що розмір окладу за військовим званням «підполковник юстиції» складав - 1410 грн., «полковник юстиції» - 1480 грн. згідно п. 4 Постанови № 704, підстави для проведення перерахунку немає.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв правомірно застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням таку розрахункову величину, як прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Така редакція Постанови № 704 діяла до 24 лютого 2018 року, оскільки п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 року № 103 (яка набрала чинності 24 лютого 2018 року) до Постанови № 704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, на момент набрання чинності Постановою № 704 (01 березня 2018 року) п. 4 зазначеної постанови викладений у редакції згідно з п. 6 Постанови № 103.

Разом з тим, згідно з п. 1 Примітки Додатку 1 Постанови № 704 «Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу» (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 1041 від 20 грудня 2017 року) посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Відповідно до Примітки Додатку 14 «Схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу» оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Проте, з 29 січня 2020 року п. 6 Постанови № 103 (яким п. 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції, про що зазначено судом вище) втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18, якою визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Водночас, колегія суддів зазначає, що 06 грудня 2016 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2017 року.

Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Тобто, з моменту набрання чинності Законом № 1774-VIII (01 січня 2017 року) на законодавчому рівні існує заборона застосовувати мінімальну заробітну плату, як розрахункову величину для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Оскільки Закон України має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України, то застосуванню підлягають саме норми Закону, як правового акта вищої юридичної сили, що спростовує доводи апелянта щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновків, що згідно з Постановою № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

В постанові по справі № 200/9195/19-а від 04 листопада 2020 року Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що зі змісту Закону № 1774-VIII вбачається, що ним вносилися зміни до низки законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Отже, таким приписом законодавець заборонив застосовувати розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів. Водночас, п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII законодавець передбачив, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року. З прийняттям Закону № 1774-VIII в Україні було змінено підхід щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини не лише при визначенні посадових окладів, а й щодо розрахунку всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата. Аналіз такого правового регулювання дає підстави зробити висновок про те, що законодавець, по-перше, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати; по-друге, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів застосовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений на 01 січня відповідного календарного року.

Що стосується посилань апелянта на скасування в судовому порядку п. 6 Постанови № 103, колегія суддів зазначає, що ці обставини не впливають на порядок нарахування позивачу грошового забезпечення у 2018-2020 р.р. згідно наведених вимог чинного законодавства у спірний період.

Тобто, доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції, суперечать правовій позиції Великої Палати Верховного Суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст.ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик