Справа № 204/1065/21
Суддя: Дубіжанська Т. О.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/1065/21
Провадження № 2-а/204/25/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанту поліції Біблого Станіслава Івановича, про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону №2 УПП в Дніпропетровській області лейтенанту поліції Біблого С.І., в якій просив скасувати постанову ЕАН №3741863 від 02.02.2021 року про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу 425 гривень за ч.1 ст.126 КУпАП, та визнати дії відповідача при винесенні постанови протиправними.

В обґрунтування вимог зазначає, що 22.02.2021 у м.Дніпро позивач, керуючи транспортним засобом ВАЗ-2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Докучаєва в районі будинку №36 був зупинений співробітником поліції Біблим С.І., який повідомив водію ОСОБА_1 про необхідність надати документи водія для перевірки, на що позивач поцікавився про підставу для зупинки транспортного засобу. Співробітник поліції, як на підставу для зупинки бездоказово вказав порушення позивачем правил дорожнього руху, зокрема нібито керування автомобілем без пристебнутого реміня безпеки. Відповідачем не задокументовано зазначеного факту, а відтак вимога пред`явлення документів є неправомірною. В свою чергу, позивачем на неправомірну вимогу поліцейського було надано інспектору паспорт та посвідчення водія, що не відображено у постанові. На підставі вищевказаного інспектором було винесено постанову про накладення на нього штрафу у розмірі 425 грн. З винесеною постановою позивач не згоден, вважає її такою, що винесена з грубим порушенням законодавства, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою суду від 15.03.2021 року призначено спрощений порядок розгляду справи без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 19, 257 КАС України справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

20.05.2021 року відповідач надав через канцелярію суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважав позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у задоволенні позову просив суд відмовити в повному обсязі, наполягав на дотримання всіх вимог законодавства під час винесення постанови. Справу просив розглядати за його відсутності та надав диск з відеофіксацією.

В свою чергу, від представника Департаменту патрульної поліції України, з посиланням на ті обставини, що відповідач діяв саме від імені ДПП України, надано суду пояснення, в яких він заперечував проти задоволення позову, наполягав на дотримання всіх вимог законодавства під час винесення постанови. Також від ДППУ надійшло клопотання про залучення їх третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог з боку відповідача, оскільки, має право надавати оцінку правомірності дій інспектора, несе відповідальність за дії свого співробітника, клопотання про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Зі змісту заяви про залучення третьою особою вбачається, що представник ДППУ обґрунтовує заяву, як залучення Департаменту в якості співвідповідача, а в прохальній частині зазначає про залучення третьою особою. При цьому посилається на те, що Департамент має право надавати оцінку правомірності дій інспектора, несе відповідальність за дії свого співробітника.

Суд враховує, що позивачем заявлено позовні вимоги до належного відповідача та позивач клопотання про заміну відповідача або про залучення іншого не заявляв, майбутнє рішення суду не впливає на обсяг прав та обов`язків Департаменту. Окрім цього, позивачем не пред`явлено позовних вимог до Управління, у зв`язку з чим, заява про залучення співвідповідача підлягає відхиленню.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що Інспектором роти № 4 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Біблим Станіславом Івановичем було складено у відношенні ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАН №3741863, згідно якої на останнього, за порушення вимог п.2.4.а Правил дорожнього руху, було накладено штраф у розмірі 425 грн., за адміністративне правопорушення, передбачене за ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до вищевказаної постанови, 02.02.2021 року о 16.19 год. в м. Дніпро по вул. Докучаєва, 36, під час перевірки відповідних документів, водій відмовився пред`являти їх для повного ознайомлення, чим порушив п. 2.4.а ПДР (Керування ТЗ особою, яка не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на ТЗ, а у випадках передбачених законодавством, ліцензійної картки на ТЗ, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ).

Позивач у позові та відповідач у відзиві зазначають, що підставою для зупинки транспортного засобу позивача інспектором визначено порушення правил дорожнього руху, п. 2.3.в зокрема, керування ТЗ без пристібнутоного паску безпеки.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 2.3.в Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року N 3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України "Про дорожній рух").

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс.

Разом з тим, як вбачається з відеозапису реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного, та не заперечується й позивачем у позові (в мотивувальній частині якого, позивач зазначає про надання інспектору паспорта та водійського посвідчення), останній, не пред`явив посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для перевірки на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 7 листопада 2015 року за N 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, N 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Так судом встановлено, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення складена з огляду на відмову позивача надати посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб та страхового полісу, цей факт підтверджується матеріалами справи і встановлено відеозаписом реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного, окрім того, позивач у позові визнає, що надав поліцейському лише паспорт громадянина України (обов`язок тримання якого при собі для водіїв ТЗ відсутній та у відповідний нормах не зазначений) та посвідчення водія, жодним чином не згадуючи пред`явлення реєстраційного документа та страхового полісу.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразового наголошував, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Суд констатує, що доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанови за частиною першою статті 126 КУпАП, спростовуються матеріалами справи.

Водночас, на думку позивача, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

При цьому, з відеозапису судом, з поміж іншого, встановлено, що позивач зазначив про готовність пред`явити документи лише після надання йому доказів вчинення ним порушення правил дорожнього руху, що стали підставою для зупинки його транспортного засобу. Водночас, позивачем не спростовано, що працівник патрульної служби, вважаючи, що він як водій допустив порушення правил дорожнього руху, мав підстави для зупинення його автомобіля для з`ясування всіх обставин справи.

Окремо варто зауважити, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог п.2.3.в ПДР, щодо керування ТЗ без пристібнутого ременя безпеки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Окрім того, як неодноразово зазначав Верховний Суд у постановах від 22.11.2018 року у справі № 465/6677/16-а та від 13.03.2019 року у справі № 686/15383/17 та від 25.09.2019 року по справі № 127/19283/17, право інспектора поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб не пов`язується з обов`язком доводити, що зупинка транспортного засобу була законною.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення судами не встановлено.

Відповідно, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення (непред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування) мали місце, суд приходить до висновку, щодо відсутності підстав для скасування постанови серії ЕАН №3741863 від 02.02.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ..

У відповідності до статті 139 КАС України судові витрати віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 5, 6-10, 20 77, 122, 126, 132, 139, 159, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, ст. ст. 7, 9, 121, 126, 247, 251, 252, 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанту поліції Біблого Станіслава Івановича, про скасування постанови відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська