Справа № 640/1985/20
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1985/20 Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.
суддів: Глущенко Я.Б., Степанюка А.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо невиплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 01.11.2018 року включно;
- зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 01.11.2018 року включно.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 01.11.2018 року включно.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 01.11.2018 року включно.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Так, суд першої інстанції вказав, що оскільки фактичне нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу здійснювала саме військова частина НОМЕР_1 , вона є належним відповідачем у справі, а у задоволенні позовних вимог до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України суд відмовляє.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції в частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , Командування Сухопутних військ Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.11.2018 року з урахуванням проведеного розрахунку у сумі 83 625,23 грн., з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) січень 2008 року.
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції в оскаржуваній частині рішення було неправильно застосовано норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що 24 листопада 2020 року позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, де визначено розмір індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по по 01.11.2018 року 83 625,23 грн. та встановлений для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) січень 2008 року, проте судом першої інстнації не була розглянута відповідна заява.
На думку позивача, така бездіяльність суду вплинула на об`єктивність розгляду справи, оскільки судом не були з`ясовані всі обставини справи та досліджені всі докази, які підтверджували позовні вимоги ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 , де отримував грошове забезпечення.
Наказом командувача Сухопутних Збройних Сил України від 12.8.2019 р. №322 ОСОБА_1 був звільнений у запас у зв`язку із закінченням строку контракту з посади начальника загального відділу адміністративного управління Командування Сухопутних військ ЗСУ на підставі
Наказом командувача Сухопутних Збройних Сил України №166 від 02.09.2019 р. ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу та направлений на військовий облік до Солом`янського РВК м. Києва.
За час проходження служби з 01.01.2016 року по листопад 2018 року ОСОБА_1 не було проведено нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.
16.12.2019 р. позивач звернувся до Командування Сухопутних військ ЗСУ з запитом про надання інформації щодо виплати йому індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по листопад 2018 року.
Листом від 17.01.2020 року № 116/2/12/582 повідомлено про здійснення індексації грошового забезпечення в межах бюджетних асигнувань.
Вважаючи бездіяльність щодо невиплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 01.11.2018 року протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції зазначив, що скільки індексація грошових доходів позивача передбачена нормами законодавства та відповідачем така індексація не нарахована та не виплачена, відмова відповідача у проведенні таких дій з підстав відсутності фінансових ресурсів бюджетів є протиправною бездіяльністю відповідача.
В той же час, оскільки фактичне нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу здійснювала саме військова частина НОМЕР_1 , вона є належним відповідачем у справі, а у задоволенні позовних вимог до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України суд першої інстанції відмовив.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що підставою для незгоди позивачем з рішенням суду першої інстанції стало протиправна, на думку апелянта, бездіяльність суду першої інстанції щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом, у якому було заявлено наступні позовні вимоги:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Командування Сухопутних військ Збройних Сил України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 01.11.2018 року включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та Командування Сухопутних військ Збройних Сил України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 01.11.2018 року включно.
Ухвалою Окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відкрито провадження у справі, яка буде розглядатись суддею Головань О.В. у порядку письмового провадження.
Так, згідно з частиною першою статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з приписами статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: 2) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Процесуальне право на збільшення позовних вимог врегульовано приписами статті 47 КАС України.
Так, відповідно до частини першої вищевказаної статті, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Отже, приписи частини першої статті 47 КАС України передбачають чітко визначений строк, коли позивач має право, зокрема, збільшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, оскільки в даному випадку справа № 640/1985/20 розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) згідно з ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року про відкриття провадження, то позивач мав право подати письмову заяву про збільшення розміру позовних вимог не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що оскільки справа № 640/1985/20 розглядалась у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи, тобто без проведення судових засідань, то в даному випадку застосуванню підлягають приписи частини третьої статті 262 КАС України.
Згідно з часиною третьою статті 262 КАС України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
З матеріалів справи вбачається, що провадження у даній справі № 640/1985/20 було відкрито 06 лютого 2020 року, в той час як заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог була направлена до Окружного адміністративного суду міста Києва03 грудня 2020 року (підтверджується відбитком штампу на конверті а.с. 49) та зареєстрована судом першої інстанції 08 грудня 2020 року за вх. № 03-14/184425/20.
Відтак, оскільки заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог була подана до суду першої інстанції через десять місяців з дня відкриття провадження у справі, це свідчить про пропуск позивачем встановленого частиною першою статті 47 КАС України строку для реалізації права позивача на збільшення позовних вимог.
Отже, пропуск позивачем строку для подання письмової заяви про збільшення позовних вимог свідчить про відсутність підстав для її врахування.
При цьому, невинесення судом першої інстанції окремої процесуальної ухвали з приводу викладеного вище не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, лише якщо це призвело до неправильного вирішення справи, а визначені ч.3 вказаної статті КАС України обов`язкові підстави для скасування судового рішення в разі порушення норм процесуального права, в даному випадку відсутні.
Досліджуючи доводи апелянта щодо необхідності визначення суми індексації, яка підлягає виплаті позивачу, у чіткому визначеному ним розмірі, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 р. №1282-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до статті 1 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на отримання індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 01.11.2018 року включно.
Відповідно питання щодо точної суми такої індексації та її визначення є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на індексацію.
Суд зауважує, що відповідач відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті індексації з 01.01.2016 року по 01.11.2018 року з підстав відсутності фінансових ресурсів бюджетів. Відтак спору щодо точної суми такої індексації та способу її обрахунку на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало.
Також, відповідач ще не ухвалював рішення щодо нарахування та виплати індексації на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого нарахування будуть порушені.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, заявлені в заяві збільшені позовні вимоги не могли бути задоволені, як передчасні.
Порушення прав, свобод чи інтересів особи це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.
Матеріалами справи підтверджується відсутність спору щодо точної суми індексації та способу її обрахунку на час звернення позивача у цій справі до суду.
Відмова відповідача у випалті індексації мотивована відсутністю фінансових ресурсів бюджетів у.
Оскільки наслідком розв`язання публічно-правового спору по суті має бути реальний захист порушеного суб`єктивного права позивача, відтак визначення судом точної суми індексації, яка підлягає нарахуванню та виплаті, та способу її обрахування, є передчасним.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення частково першочергово заявлених у позовній заяві позовних вимог ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Я.Б. Глущенко,

А.Г. Степанюк