Справа № 360/4628/20
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року справа №360/4628/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника відповідача Курганова В.С., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 р. (повний текст рішення складено 26 березня 2021 у м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/4628/20 (головуючий І інстанції суддя І.О. Свергун) за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у листопаді 2020 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій, з урахуванням уточнень, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невидачі йому трудової книжки після припинення його повноважень і невнесенні в трудову книжку запису про звільнення; зобов`язати відповідача видати йому трудову книжку і внести до його трудової книжки запис про звільнення, яким вказати день видачі трудової книжки; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки за період з 29.07.2020 по 08.12.2020 в сумі 273850,59 грн.; вирішити питання судових витрат (а.с. 72-73).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року у справі № 360/4628/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 141-145).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що рішенням Сєвєродонецької міської ради сьомого скликання № 3014 від 22.12.2018 ОСОБА_1 затверджено на посаду керуючого справами виконкому Сєвєродонецької міської ради та прийнято на службу в органи місцевого самоврядування, про що зроблено відповідний запис у його трудовій книжці.

Указом Президента України «Про утворення військово-цивільної адміністрації» від 28.07.2020 № 297/2020, який набрав чинності з дня його опублікування 29.07.2020, утворено Військово-цивільну адміністрацію міста Сєвєродонецьк Луганської області.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» від 03.02.2015 № 141-VIII у день набрання чинності актом Президента України про утворення військово-цивільної адміністрації припиняються згідно із цим Законом повноваження: сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, їх виконавчих органів, сільських, селищних, міських голів, інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування, - у разі утворення військово-цивільної адміністрації відповідного населеного пункту (населених пунктів).

Тобто, в день набрання чинності Указу Президента від 28.07.2020 № 297/2020 29.07.2020 припинились повноваження Сєвєродонецької міської ради, її виконавчого комітету, міського голови, а також інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють в органах місцевого самоврядування, в тому числі керуючого справами виконкому міської ради ОСОБА_1 .

З аналізу ст. 78 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Кодексу законів про працю України (п. 9 ч. 1 ст. 36, п. 5. ч. 1 ст. 41), вбачається, що припинення повноважень посадових осіб органів місцевого самоврядування тягне за собою звільнення зі служби в органах місцевого самоврядування (припинення трудового договору), про що уповноважений орган повинен внести відповідний запис про звільнення до трудової книжки посадової особи з посиланням на відповідний пункт і статтю Закону, зазначенням дати і підстави звільнення, а також провести остаточний розрахунок в день звільнення.

Таким чином вважає, що припинення повноважень позивача в силу Закону № 141 було підставою для звільнення позивача зі служби в органах місцевого самоврядування із внесенням в трудову книжку відповідного запису про звільнення, видачі належно оформленої трудової книжки та проведення остаточного розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України).

В порушення вимог чинного законодавства ОСОБА_1 не видано трудову книжку і не внесено до трудової книжки запис про звільнення.

Представники сторін виклали свою позицію аналогічно позиції в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням п`ятдесят четвертої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради від 22.12.2018 № 3014 позивача ОСОБА_1 затверджено на посаду керуючого справами виконкому Сєвєродонецької міської ради (а.с. 14).

Указом Президента України від 28.07.2020 № 297/2020 «Про утворення військово-цивільної адміністрації» утворено військово-цивільну адміністрацію міста Сєвєродонецьк Луганської області. Зазначений Указ набрав чинності 29.07.2020.

Військово-цивільна адміністрація міста Сєвєродонецьк Луганської області (ідентифікаційний код 43748368, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 32) як юридична особа зареєстрована 04.08.2020, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с. 40 - 44).

За табелем обліку робочого часу за липень 2020 року на час набрання чинності Указу Президента України від 28.07.2020 № 297/2020 позивач ОСОБА_1 перебував у відпустці (а.с. 98).

05.08.2020 керівником військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області внесено запис до трудової книжки позивача про припинення повноважень посадової особи місцевого самоврядування з посиланням на ч. 1 ст. 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» (а.с. 78-79).

Листом від 25.09.2020 № 668 відповідач повідомив позивача про припинення повноважень посадових та службових осіб органу місцевого самоврядування та можливість отримати трудову книжку у відділі кадрової роботи ВЦА м. Сєвєродонецьк (а.с. 121).

Вказаний лист було повернуто на адресу відповідача за закінченням терміну зберігання (зв. бік а.с. 121).

Довідка ВЦА міста Сєвєродонецьк Луганської області від 08.02.2021 № 4 свідчить, що розмір заробітної плати позивача склав: у квітні 2020 року 39233,60 грн., у травні 2020 року 46940,20 грн., разом 86173,80 грн. Сума середньоденного заробітку складає 2154,35 грн. (а.с. 115).

02.10.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати йому: завірену належним чином довідку про заробітну плату за два останні повні місяці роботи на посаді; належним чином завірене рішення Сєвєродонецької міської ради про призначення його керуючим справами виконкому Сєвєродонецької міської ради; належним чином завірену копію трудової книжки (записів про трудову діяльність) (а.с. 12).

Відповідач 09.10.2020 за вих.№ 596/Ж-888 надав позивачеві належним чином засвідчену копію рішення Сєвєродонецької міської ради «Про призначення ОСОБА_1 керуючим справами виконкому Сєвєродонецької міської ради». Щодо надання інших документів повідомив, що ВЦА м. Сєвєродонецьк Луганської області не укладала з ОСОБА_1 жодних трудових договорів, а отже в розумінні трудового законодавства ВЦА м. Сєвєродонецьк Луганської області не є роботодавцем ОСОБА_1 . З огляду на викладене задовольнити запит в іншій частині не вбачається можливим (а.с. 13).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III (далі Закон № 2493-III) регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Статтею 3 Закону № 2493-ІІІ окреслено: посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Згідно зі статтею 7 Закону № 2493-ІІІ правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України. Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Пунктом 3 частини першої статті 78 Закону № 280/97-ВР передбачено, що повноваження сільської, селищної, міської, районної в місті, районної, обласної ради можуть бути достроково припинені у випадках: 3) передбачених законами України «Про військово-цивільні адміністрації», «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» від 03.02.2015 141-VIII (далі Закон № 141-VIII) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що військово-цивільні адміністрації населених пунктів - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження сільських, селищних, міських рад, районних у містах рад, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад та голів та інші повноваження, визначені цим Законом.

Військово-цивільні адміністрації є юридичними особами публічного права і наділяються цим та іншими законами повноваженнями, у межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Військово-цивільні адміністрації населених пунктів набувають прав та обов`язків з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За частиною першою статті 3 Закону № 141-VIII військово-цивільні адміністрації утворюються у разі потреби за рішенням Президента України.

У день набрання чинності актом Президента України про утворення військово-цивільної адміністрації припиняються згідно із цим Законом повноваження:

сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, їх виконавчих органів, сільських, селищних, міських голів, інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування, - у разі утворення військово-цивільної адміністрації відповідного населеного пункту (населених пунктів).

В частині дванадцятій статті 3 Закону № 141-VIIIзанотовано, що повноваження військово-цивільних адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

З вищевказаних положень законодавства слідує, що в день набрання чинності акту Президента України про утворення військово-цивільної адміністрації населеного пункту автоматично припиняються повноваження відповідної ради, її виконавчих органів, міського голови, а також інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування.

За встановлених судом обставин повноваження посадових осіб Сєвєродонецької міської ради припинено 29.07.2020.

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 04.08.2020 внесено запис про реєстрацію Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, тому з цього дня вказана юридична особа набула правосуб`єктності та до неї перейшли повноваження Сєвєродонецької міської ради Луганської області, її виконавчих органів, міського голови, а також інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування.

Суд також зауважує, що Закон № 141-VIII не містить механізму реалізації «припинення повноважень» органу місцевого самоврядування, його виконавчих органів та посадових осіб.

Однак, повноваження посадових осіб органу місцевого самоврядування припиняються достроково в силу прямої норми Закону № 280/97-ВР пункту 3 частини першої статті 78 та пункту 3-1 частини одинадцятої статті 79 цього Закону, тому не потребують та не залежать від видання будь-яких додаткових рішень (локальних актів) про їх припинення.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 805/4702/18 та постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 812/676/17.

В постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 812/676/17 Верховний Суд зазначив, що з аналізу положень частин одинадцятої, дванадцятої статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» вбачається, що з моменту утворення Військово-цивільної адміністрації (державної реєстрації як юридичної особи) до останніх переходять повноваження відповідних органів місцевого самоврядування, а відтак органи місцевого самоврядування припиняють виконувати свої повноваження, закріплені в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Встановлені обставини дозволили суду першої інстанції дійти обґрунтованого висновку, що з 29.07.2020 повноваження ОСОБА_1 , як посадової особи Сєвєродонецької міської ради, припинені достроково з підстав, визначених законом, що має наслідком звільнення позивача з посади без видання будь-яких додаткових рішень (локальних актів) про припинення повноважень.

Як вже зазначалось раніше, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань лише 04.08.2020 було внесено запис про реєстрацію Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, тому з цього дня вказана юридична особа набула правосуб`єктності та до неї перейшли повноваження Сєвєродонецької міської ради Луганської області, її виконавчих органів, міського голови, а також інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (частина перша статті 48 Кодексу законів про працю України).

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (частина п`ята статті 48 Кодексу законів про працю України).

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі Інструкція № 58).

Абзацами другим, четвертим пункту 2.2 глави 2 Інструкції № 58 передбачено, що до трудової книжки вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу (пункт 2.7 Інструкції № 58).

Абзацом першим пункту 2.26 глави 2 Інструкції № 58 передбачено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Главою 4 Інструкції № 58 врегульовані питання щодо видачі трудової книжки у разі звільнення.

Так, згідно з пунктом 4.1 цієї глави у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 4.2 глави 4 Інструкції № 58 якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до частини п`ятої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Отже, конструкція статті 235 КЗпП України та пункту 4.1 Інструкції № 58 як на підставу для відповідальності роботодавця вказує саме на вину власника або уповноваженого ним органу щодо затримки в видачі трудової книжки звільненому працівникові.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не було внесено до трудової книжки запис про звільнення позивача та не було видано трудову книжку.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що 05.08.2020 керівником військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області внесено запис до трудової книжки позивача про припинення повноважень посадової особи місцевого самоврядування на підставі ч. 1 ст. 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» (а.с. 78-79).

Судом було встановлено, що трудову книжку після припинення повноважень позивача, як посадової особи органу місцевого самоврядування, йому не було видано.

Вирішуючи питання про наявність/відсутність вини відповідача щодо невидачі позивачеві трудової книжки, суд бере до уваги таке.

Як установлено судом, в день припинення повноважень Сєвєродонецької міської ради та її посадових осіб 29.07.2020 позивач перебував у відпустці. Відтак, роботодавець був позбавлений можливості видати позивачеві трудову книжку у зв`язку з відсутністю останнього на роботі.

Листом від 25.09.2020 № 668 відповідач повідомив позивача про припинення повноважень посадових та службових осіб органу місцевого самоврядування та можливість отримати трудову книжку у відділі кадрової роботи ВЦА м. Сєвєродонецьк (а.с. 121).

Вказаний лист було повернуто на адресу відповідача за закінченням терміну зберігання 25.10.2020 року (зв. бік а.с. 121).

Разом з тим, 02.10.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати йому, серед іншого, належним чином завірену копію його трудової книжки (записів про трудову діяльність).

При апеляційному розгляді обидві сторони не заперечували, що позивач в цей день був у відповідача і отримував витребувані ним документи, але отримати трудову книжку йому не пропонували, а він не виявив бажання її отримати.

Таким чином станом на 02.10.2020 року обидві сторони не дотримались правового порядку видачі і отриманні трудової книжки.

Тим не менше, станом на 02.10.2020 року сторони мали права та обов`язки та повинні були їх виконати, а саме: відповідач повинен був видати позивачу трудову книжку, а останній її отримати.

У постанові від 09.03.2021 у справі № 600/121/19 Верховний Суд наголошує, що трудове законодавство України побудоване на балансі прав та обов`язків як працівника, так і роботодавця. За положеннями трудового законодавства невиконання зобов`язань, як і зловживання правами, не допускається. А право працівника отримати трудову книжку в день звільнення пов`язується не лише з обов`язком роботодавця видати трудову книжку, а й з обов`язком працівника її забрати, якщо роботодавець створив всі умови для її вчасної видачі.

Суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача про визнання бездіяльності відповідача, яка полягає у невидачі позивачу трудової книжки, та зобов`язати видати позивачу трудову книжку.

Вимоги позивача щодо зобов`язання внести до трудової книжки запис про день звільнення днем видачі трудової книжки є безпідставними, оскільки матеріалами справи встановлено, що 05.08.2020 керівником військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області внесено запис до трудової книжки позивача про припинення повноважень посадової особи місцевого самоврядування, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» та станом позивачем не було виконано своїх обов`язків по отриманню трудової книжки.

Як вже зазначалось судом, з 29.07.2020 повноваження ОСОБА_1 , як посадової особи Сєвєродонецької міської ради, припинені достроково з підстав, визначених законом, що має наслідком звільнення позивача з посади без видання будь-яких додаткових рішень (локальних актів) про припинення повноважень.

Відповідно до частини п`ятої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Ссуд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 29.07.2020 по 02.10.2020.

Обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

За вимогами п. 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Порядку № 100).

Суд не бере до розрахунку місяці, що передували звільненню, а саме червень та липень 2020, оскільки позивач знаходився на лікарняному та у відпустці.

В матеріалах справи міститься довідка Військово-цивільної адміністрації м. Сєвєродонецьк Луганської області від 18 лютого 2021 № 4, відповідно до якої, середньоденна заробітна плата позивача за квітень - травень 2020 р. становить 2154, 35 грн. (т. 1 а.с. 115).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 03.08.2019 року № б/н «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік», кількість робочих днів за період з 29.07.2020 по 02.10.2020 включно, становить 65 днів.

Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить: 2154,35 грн. (середньоденна заробітна плата) х 65 (кількість днів вимушеного прогулу) = 140032,75 грн.

За приписами ч. 1, 3, 4 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При оцінці наданих сторонами доказів за правилами ст. 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 2. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені судом обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправною бездіяльності Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області щодо невидачі ОСОБА_1 трудової книжки після припинення його повноважень; зобов`язання Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрацію Сєвєродонецького району Луганської області видати ОСОБА_1 трудову книжку; стягнути з Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки за період з 29.07.2020 по 02.10.2020 в сумі 140032,75 грн.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4474, 15 грн.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За правилами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. (ч. 1 ст. 317 КАС України).

Керуючись ст. ст. 205, 308, 310, 313, 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 р. задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 р. у справі № 360/4628/20 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області щодо невидачі ОСОБА_1 трудової книжки після припинення його повноважень.

Зобов`язати Сєвєродонецьку міську військово-цивільну адміністрацію Сєвєродонецького району Луганської області видати ОСОБА_1 трудову книжку.

Стягнути з Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (, юридична адреса: 93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, б. Дружби Народів, будинок 32) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки за період з 29.07.2020 по 02.10.2020 в сумі 140032 (сто сорок тисяч тридцять дві грн.) 75 коп. з відрахуванням визначених законом податків і зборів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (, юридична адреса: 93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, б. Дружби Народів, будинок 32) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати з оплати судового збору у розмірі 4474, 15 (чотири тисячі чотириста сімдесят чотири грн.) 15 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складення в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 6 липня 2021 року.

Колегія суддів: Г.М. Міронова

І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв