Справа № 560/6106/21
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/6106/21
РІШЕННЯ

іменем України

07 липня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Управління СБ України у Хмельницькій області (, місцезнаходження: поштовий індекс 29000, м.Хмельницький, вул. Героїв Майдану, 19) на його користь середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку при звільненні з військової служби за період з 29 січня 2021 року по день фактичного розрахунку 27 квітня 2021 року в розмірі 60960,55 грн. (шістдесят тисяч дев`ятсот шістдесят гривень 55 коп.)

В обгрунтування позову вказує, що відповідач не провів з ним розрахунку індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.05.2021 у адміністративній справі №560/2102/21 визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Хмельницькій області щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 жовтня 2018 року по 28 січня 2021 року включно та вирішено стягнути з Управління Служби безпеки України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 жовтня 2018 року по 28 січня 2021 року включно в розмірі 44077 (сорок чотири тисячі сімдесят сім) грн. 92 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 560/789/21 визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року та зобов`язано Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року, згідно з Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Суму індексації за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року в розмірі 4798,50 грн., позивач отримав 27.04.2021.

Тому він просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку при звільненні з військової служби за період з 29 січня 2021 року по день фактичного розрахунку 27 квітня 2021 року, а саме за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує щодо задоволення адміністративного позову та зазначає, що звільнення позивача з військової служби відбулося без будь-яких зауважень з боку позивача та спорів щодо суми виплати, у зв`язку з цим, позовні вимоги позивача є необґрунтованими.

Відповідач вказує, що вимоги позивача не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки позивач проходив службу в Управлінні Служби безпеки України в Хмельницькій області, правовідносини, які складаються при її проходженні є публічно-правовими, тому на них не розповсюджуються статті 116-117 КЗпП.

Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій не погодився із правовим обгрунтуванням відповідачем відзиву.

Ухвалою від 31.05.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Суд встановив, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 29 травня 2017 року.

Наказом Голови СБ України від 06 жовтня 2018 року №1292-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби в СБ України за станом здоров`я.

3 18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Управління СБ України у Хмельницькій області, відповідно до наказу начальника УСБУ у Хмельницькій області від 18 жовтня 2018 року №182-ос "По особовому складу".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.05.2021 у адміністративній справі №560/2102/21 визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Хмельницькій області щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 жовтня 2018 року по 28 січня 2021 року включно та вирішено стягнути з Управління Служби безпеки України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 жовтня 2018 року по 28 січня 2021 року включно в розмірі 44077 (сорок чотири тисячі сімдесят сім) грн. 92 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

З мотивувальної частини рішення судом встановлено, що вказаний середній заробіток нарахований позивачу за час затримки виплати відповідачем компенсації за щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій та донарахованої надбавки військовослужбовцям слідчих і оперативних підрозділів СБ України, які беруть участь у виконанні завдань по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю.

У зв`язку з неотриманням індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 560/789/21 визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року та зобов`язано Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року, згідно з Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

На виконання рішення суду кошти в розмірі 4798,50 грн., - індексація грошового забезпечення були перераховані на банківський рахунок позивача лише 27.04.2021 року.

Оскільки судовим рішенням по справі № 560/2102/21 вирішено стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 жовтня 2018 року по 28 січня 2021 року включно, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток (середнє грошове забезпечення) в розмірі 60960,55 грн., за затримку розрахунку при звільненні з військової служби за період з 29 січня 2021 року по день фактичного розрахунку 27 квітня 2021 року, а саме за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Отже, частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Водночас, частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Зазначені правові висновки щодо застосування статті 117 КЗпП України викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №821/1083/17, від 13.05.2020 по справі №810/451/17.

Таким чином, суд вважає помилковими доводи відповідача про те, що у спірному випадку на нього не поширюється відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Враховуючи наведене, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року по справі №813/356/16.

Отже, позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно статті 117 КЗпП України. Підставою цього є те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку

Суд звертає увагу, що вина відповідача встановлена рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 560/789/21, яким визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року, та зобов`язано Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року, згідно з Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Зважаючи на приписи частини 2 статті 116 КЗпП України, та обставини справи, відповідач зобов`язаний був виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення (індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року) в повному обсязі у день звільнення, тобто 18.10.2018 року, проте виконав свій обов`язок зі сплати індексації грошового забезпечення лише 27.04.2021.

Що стосується суми стягнення середнього заробітку, суд зазначає наступне.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 пункту 2 два Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту два Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки судовим рішенням по справі № 560/2102/21 вирішено стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 жовтня 2018 року по 28 січня 2021 року включно, і дана виплата стосується середнього заробітку нарахованого позивачу за час затримки виплати відповідачем компенсації за щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій та донарахованої надбавки військовослужбовцям слідчих і оперативних підрозділів СБ України, які беруть участь у виконанні завдань по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю, а предметом розгляду у справі № 560/6106/21 є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року, і дана виплата індексації була проведена 27.04.2021, тому строк затримки розрахунку складає - 921 день (період з 19.10.2018 - наступна дата після звільнення позивача по 27.04.2021- день розрахунку по виплаті індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року).

В матеріалах справи міститься розрахунок про середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця в якому зазначено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 684,95 грн.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд України у постанові від 27.04.2016 (справа №6-113цс16) дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

При вирішенні даної справи, суд вважає за можливе врахувати висновки Верховного Суду України від 27.04.2016 по справі №6-113цс16, застосувавши принцип співмірності, з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати тощо.

Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 по справі №825/325/16 вказано, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, а також те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, та інших обставин справи.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності зазначена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 по справі №524/1714/16-а, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц.

При цьому, суд звертає увагу на те, що при розмірі невиплаченої індексації грошового забезпечення в сумі 4798,50 грн., позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 60960,55 грн., що набагато перевищує розмір невиплаченої індексації, а тому суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 4798,50 грн./630 838,95 грн. (сума індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року/середній заробіток за весь час затримки розрахунку (684,95*921 день)) = 0,008.

Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 684,95 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 0,008 х 921 (кількість днів затримки розрахунку) = 5046,71 грн. - за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року.

Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути стягнутий на користь позивача у розмірі 5046,71 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника, а не 60960,55 грн., як того просить позивач.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 806/345/16, у постанові Верховного суду від 03.10.2019 у справі №813/1180/18.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.10.2018 по 27.04.2021 в розмірі 5046,71 грн. (п`ять тисяч сорок шість гривень сімдесят одна копійка) - за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області (вул. Героїв Майдану, 19,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 20001734)

Головуючий суддя В.К. Блонський