Справа № 640/3142/20
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 року м. Київ № 640/3142/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державного підприємства «Національні інформаційні системи»

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державного підприємства «Національні інформаційні системи» в якому просив

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, яка полягає у ненаданні до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» розпорядчих документів про відсутність змін або перейменувань вулиці Проектна у Святошинському районі міста Києва та зобов`язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської державної адміністрації надати до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» усі наявні розпорядчі документи про відсутність змін або перейменувань вулиці Проектна у Святошинському районі міста Києва;

- зобов`язати Державне підприємство «Національні інформаційні системи» внести до словників Державного реєстру прав зміни щодо вулиці Проектна у Святошинському районі міста Києва, шляхом видалення допису «(назва нечинна)».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана бездіяльність порушує його права, як власника частки у праві власності на нерухоме майно, а саме цілісного майнового комплексу, оскільки зазначення поряд з адресою такого об`єкта нерухомого майна допису «назва нечинна» веде до відмов потенційних покупців від придбання цілісного майнового комплексу та зниження привабливості частки позивача в очах потенційних покупців.

Державним підприємством «Національні інформаційні системи» подано відзив на адміністративний позов в якому зазначає, що не здійснює владних управлінських функцій в тому числі на виконання делегованих повноважень, а в адміністративному позові не обґрунтовано наявність протиправних дій відповідача та не доведено порушення прав ОСОБА_1 . З огляду на вказане, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) своїм право на подання відзиву не скористався.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва закрито провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Державне підприємство «Національні інформаційні системи» внести до словників Державного реєстру прав зміни щодо вулиці Проектна у Святошинському районі міста Києва, шляхом видалення допису «(назва нечинна)».

З огляду на вказане, адміністративний позов підлягає розгляду в межах позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, яка полягає у ненаданні до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» розпорядчих документів про відсутність змін або перейменувань вулиці Проектна у Святошинському районі міста Києва та зобов`язання Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської державної адміністрації надати до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» усі наявні розпорядчі документи про відсутність змін або перейменувань вулиці Проектна у Святошинському районі міста Києва.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є власником 3334/10000 частки цілісного майнового комплексу загальною площею 11289,7 кв.м. (далі - "ЦМК") на підставі Договору купівлі-продажу частки у праві власності на нерухоме майно, серія та номер: 624, від 15.05.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловська Т.В.

Водночас, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, в графі «Адреса» вказано: «м.Київ, вулиця Проектна (назва нечинна), будинок З».

Представник позивача звернувся до із адвокатським запитом до Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу КМР (КМДА) у відповідь на який листом від 22.07.2019р. № 074/07/1-2145 повідомлено, що не має права вносити зміни до Державного реєстру речових прав в частині найменування вулиць.

Крім того, у відповідь на адвокатські запити представника позивача листом Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу КМР (КМДА) від 18.07.20149р.№ 055/8438 повідомлено, що в місті існує вулиця Проектна у Святошинському районі, з унікальним цифровим кодом вулично-дорожньої мережі: 1 1373. Відомості про рішення КМР щодо перейменування вулиці Проектна у Реєстрі відсутні.

Позивач вважаючи, що Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської державної адміністрації допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у ненаданні до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» розпорядчих документів про відсутність змін або перейменувань вулиці Проектна у Святошинському районі міста Києва, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до постанови Кабінету М іністрів України «Деякі питання адміністрування Державних та Єдиних реєстрів, держателем яких є М іністерство юстиції України» від 14.07.99 № 1272, у редакції постанови Кабінету М іністрів України від 15.06.2015 № 424, та наказу М іністерства юстиції України «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є М іністерство юстиції України» від 25.06.2015 № 1059/5, ДП «НАІС» визначено адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) ДП «НАІС» визначено технічним адміністратором Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав). Пунктом 7 частини першої статті 2 Закону встановлено, що технічним адміністратором Державного реєстру прав є державне унітарне підприємство, визначене М іністерством юстиції України та віднесене до сфери його управління, що здійснює заходи із створення, впровадження та супроводження програмного забезпечення Державного реєстру прав, відповідає за його технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних цього реєстру, здійснює технічні та технологічні заходи з надання, блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав, організовує та проводить навчання для роботи з цим реєстром.

Відповідно до п. 1.2. Порядку ведення словників Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Словники), затвердженого Наказом М іністерства юстиції України від 06.07.2012 № 1014/5 та зареєстрованого в М іністерстві юстиції України 09.07.2012 № 1151/21463 (далі - Порядок), ведення словників Державного реєстру прав здійснюється адміністратором Державного реєстру прав, який забезпечує створення та супроводження програмного забезпечення, необхідного для ведення словників Державного реєстру прав, відповідає за їх технічне і технологічне забезпечення, збереження даних, що містяться у них, а також виконує інші функції, передбачені цим Порядком.

Згідно з абзацами другим і третім пункту 2.3. Порядку, інформація до словника іменованих об`єктів та словника вулиць вноситься на підставі повідомлення органу місцевого самоврядування, оформленого відповідно до законодавства, на території адміністративно-територіальної одиниці якого розташовані відповідні вулиці або іменовані об`єкти, до якого додається копія відповідного рішення щодо найменування (перейменування) вулиці або найменування (перейменування), уточнення, зміни, ліквідації тощо іменованого об`єкта.

Контроль за повноту інформації, що вноситься до словника АТУ, словника іменованих об`єктів та словника вулиць, здійснюють посадові особи органів місцевого самоврядування, які надали відповідну інформацію.

Процедура ведення словника вулиць, передбачена розділом IV Порядку. Так, відповідно до п. 4.3. Порядку, до повідомлення органу місцевого самоврядування щодо внесення інформації до словника вулиць або щодо внесення змін до інформації, що міститься у словнику вулиць, додається копія рішення/розпорядження органу місцевого самоврядування про найменування (перейменування, уточнення назви тощо) вулиці.

Як вбачається з листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.08.2019р. № 055-9997 «Про врахування вулиці у Словнику вулиць м. Києва», згідно з офіційним довідником «Вулиці міста Києва» в місті Київ існує вулиця Проектна у Святошинському районі, з унікальним цифровим кодом вулично-дорожньої мережі - 11 373. З огляду на що просив, ДП «Національні інформаційні системи» врахувати в Словнику вулиць населених пунктів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вулицю Проектна у Святошинському районі.

При цьому, як зазначає ДП «Національні інформаційні системи» у відзиві, у Словнику вулиць м. Києва наявний запис «вулиця Проектна»(назва нечинна)», а даний запис був внесений 03.11.2004 попереднім технічним адміністратором Державний реєстр прав - державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі листа Київського науково-методичного центру по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій Київської міської державної адміністрації від 03.11.2004 № 513. Тобто, оскільки, за даними Словників були відсутні розпорядчі документи про найменування/затвердження назви вулиці Проектна, державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 01.02.2013 до запису було додано ознаку «назва нечинна» та направлено запит до Головного управління містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21.02.2013 № 01-04/724 щодо наявності вулиці Проектна на території міста Києва. При цьому, за даними Словників відповіді отримано не було.

Підсумовуючи, ДП «Національні інформаційні системи» наголошує, що зміни до Словників, а саме, видалення позначки біля запису може бути внесена після надходження на адресу Підприємства завіреної належним чином копії відповідного розпорядчого документу про найменування/затвердження назви вулиця Проектна.

Водночас, як вбачається з листа Департаменту містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА) від 09.12.2019р. № 055-14621 «Про надання інформації», відповідно до електронної системи документообігу Департаменту містобудування та архітектури вихідного номеру на лист ДП «Національні інформаційні системи» від 21.02.2013 04-04/724 не виявлено, а на лист ДП «НАІС» від 06.08.2019 №3124/10.2-14 (вх. №055/7498 від 19.08.2019) останнього повідомлено про необхідність врахування в Словнику вулиць населени х пунктів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вулиці Проектної у Святошинському районі листом від 27.08.2019р. №055-9997, інші листи ДГІ «НАІС» стосовно надання інформації про вулицю Проектну до Департаменту містобудування та архітектури не надходили.

При цьому, відповідно до листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.08.2019р. № 055-9997 «Про врахування вулиці у Словнику вулиць м. Києва», згідно з офіційним довідником «Вулиці міста Києва» в місті Київ існує вулиця Проектна у Святошинському районі, з унікальним цифровим кодом вулично-дорожньої мережі - 11 373. З огляду на що просив, ДП «Національні інформаційні системи» врахувати в Словнику вулиць населених пунктів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вулицю Проектна у Святошинському районі.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що фактично спір зводиться до належного виконання обов`язків у правовідносинах, що виникли між Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської державної адміністрації та Державним підприємством «Національні інформаційні системи». Тобто, фактично спір виник щодо прав та обов`язків відповідачів, а не позивача з відповідачами, щодо отримання/не отримання листів в процесі взаємодії, надання/ не надання на них відповідей, а відтак виконання покладених на кожного з відповідачів обов`язків.

При цьому, доказів звернення позивача до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з вимогами про надання Державного підприємства «Національні інформаційні системи» розпорядчих документів про відсутність змін або перейменувань вулиці Проектна у Святошинському районі міста Києва, надання останнім відмови та подальшого оскарження позивачем такої відмови, до суду не надано.

Більше того, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Окрім того, суд наголошує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ст. 6 Конвенціїї про захист прав людини і основоположних свобод, кожній особі гарантується право на справедливий суд.

Водночас, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

Для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи дійсно особа має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушено відповідачем саме в спірних публічно-правових відносинах.

Відтак, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо, позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Разом з тим, суд наголошує, що Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує скаржник, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10.08.2020р. у справі №420/6317/18.

Зацікавленість позивача повинна мати правовий характер, вона не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тож у випадку встановлення відсутності порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, під час розгляду справи по суті є самостійною та достатньою підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Аналогічного підходу Верховний Суд дотримується, зокрема у постановах від 20 лютого 2019 року у справі №522/3665/17, від 04 березня 2020 року у справі №823/1665/17.

Так, в обґрунтування наявності порушеного права позивач наголосив, що зазначення поряд з адресою цілісного майнового комплексу, який належить йому на праві спільної часткової власності, допису «назва нечинна» веде до відмов потенційних покупців від придбання цілісного майнового комплексу та зниження привабливості частки позивача в очах потенційних покупців.

При цьому, яка реальна шкода завдана позивачу і в чому полягає «порушене право», останнім не повідомлено та доказів на підтвердження вказаного не надано.

Суд наголошує, що допис «назва нечинна» вказаний навпроти графи «адреса» цілісного майнового комплексу, який належить позивачу на праві спільної часткової власності, в силу вимог чинного нормативно-правового регулювання, жодним чином не перешкоджає державним реєстраторам проводити реєстраційні дії в Державному реєстрі з таким об`єктом нерухомого майна, а відтак реалізувати позивачу його правомочності власника.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що оскільки на підтвердження наявності у позивача права на звернення до суду та наявності у нього порушеного права не надано жодних доказів, а відтак аналіз суб`єктного складу даного спору та природи спірних правовідносин, свідчить про відсутність порушеного права позивача, яке б потребувало судового захисту, що є додатковою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Одночасно, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська