Справа № 400/2851/21
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 р. № 400/2851/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (надалі - відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 (надалі -третя особа) з позовними вимогами про:

- визнання протиправною бездіяльності Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку при звільненні;

- зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку при звільненні в кількості 12 діб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з травня 2006 року по травень 2019 року ОСОБА_1 проходила службу в УМВС України в Миколаївській області на посаді старшого інженера сектору мереж зв`язку, аналітики та статистики відділу зв`язку. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 9 січня 2019 року у справі № 1440/2277/18 визнано протиправною бездіяльність УМВС України в Миколаївській області, яка полягає в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21 травня 2015 р. до 15 серпня 2018 р.; зобов`язано УМВС України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за періоди: 1) з 21 травня 2016 р. до 12 грудня 2016 р. та 2) з 13 грудня 2016 р. до 15 серпня 2018 р. Грошове забезпечення з 16.08.2018 року по 02.05.2019 року у розмірі 48 029, 12 грн. перераховано позивачу платіжним дорученням № 2 від 30.03.2021 року. Разом з тим, з листа відповідача від 16.04.2021 року № С-26/кц/28-2021 вбачається, що компенсацію за невикористану відпусту при звільненні ОСОБА_1 не виплачено. Позивач посилався на приписи ст. 78 ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач вважає, що відповідачем були грубо порушенні її права та інтереси.

Ухвалою від 30.04.2021 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/2851/21 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання на 26 травня 2021 року.

Судове засідання, призначене на 26.05.2021 року, відкладено на 23.06.2021 року.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що наказом МВС України від 6 листопада 2015 року № 1388 повністю скасовані штати органів, підрозділів, установ та підприємств МВС України та скорочені всі посади. На виконання цього наказу, відповідач скоротив всі посади в УМВС України в Миколаївській області, в тому числі й ту, яку обіймала позивачка - старший інженер сектору мереж зв`язку, аналізу та статистики відділу зв`язку, а наказом від 6 листопада 2015 року № 321 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ через скорочення штатів. В наступному, звільнення ОСОБА_1 було визнано судом незаконним і ліквідаційною комісією УМВС України в Миколаївській області позивачка поновлено на зазначеній посаді. Проте, фактично ані посади старшого інженеру сектору мереж зв`язку, аналізу та статистики відділу зв`язку, ані будь-яких інших посад в УМВС України в Миколаївській області не існувало з листопада 2015 року, а тому у ліквідаційної комісії УМВС України в Миколаївській області не виникли трудові правовідносини з позивачкою. Отримання заробітної плати є результатом виконання працівником відповідної роботи, а ОСОБА_1 жодної роботи за спірний період не виконувала.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказала, що пунктом 51 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено, що тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої у порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно. У наказі про звільнення позивача від 02.05.2019 року № 6 о/с зазначено вислугу років ОСОБА_1 - 13 років 1 день. Таким чином, позивач мала право на щорічну відпустку терміном 35 діб. Вказано, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація, що відповідачем зроблено не було.

Від третьої особи письмових пояснень до суду не надходило.

Представники сторін в судове засідання, призначене на 23.06.2021 року, не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 , Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області та ОСОБА_2 надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Суд клопотання ОСОБА_1 , Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області та ОСОБА_2 задовольнив та на підставі ч.3 ст. 194 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом ГУ МВС України в Миколаївській області області від 01.05.2006 року № 37 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу до органів внутрішніх справ, про що свідчить запис у трудовій книжці позивача від 02.05.2019 року.

Судом встановлено, що за час проходження служби, ОСОБА_1 неодноразово було звільнено з займаної посади наказами відповідача, які в наступному, в судовому порядку, визнавались протиправними та скасовувались, з подальшим поновленням позивача на посаді старшого інженера сектору мереж зв`язку аналізу та статистики відділу зв`язку УМВС України в Миколаївській області, а саме:

ОСОБА_1 звільнено 07.09.2009 року наказом №96 о/с за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.05.2010 року по справі № 2а-566/10/1470 дії Управління УМВС України в Миколаївській області щодо звільнення ОСОБА_1 визнано незаконними, скасовано наказ УМВС України в Миколаївській області від 07.09.2009 року № 96 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 та поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інженера сектору мереж зв`язку, аналітики та статистики відділу зв`язку. Також, стягнуто з УМВС України в Миколаївській області середня заробітна плата за час вимушеного прогулу в розмірі 13 067 грн. 42 коп.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2011 року постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2010 року по справі № 2а-566/10/1470 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області про визнання дій УМВС України щодо звільнення незаконними та поновлення на роботі, - залишено без змін.

Разом з тим, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року справі № 814/4326/15 залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року скасовано наказ УМВС України в Миколаївській області № 321 о/с від 6 листопада 2015 року та поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інженера сектору мереж зв`язку аналізу та статистики відділу зв`язку УМВС України в Миколаївській області.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 1440/2152/18 скасовано наказ УМВС України в Миколаївській області від 14 серпня 2018 р. № 8 о/с про звільнення ОСОБА_1 за ст. 40 п. 1 КЗпПУ (у зв`язку з скороченням штату) та поновлено на посаді старшого інженера сектору мереж зв`язку, аналітики та статистики відділу зв`язку УМВС України в Миколаївській області.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року у справі № 400/2804/18 залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року скасовано наказ УМВС України в Миколаївській області від 8 листопада 2018 р. № 9 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

02 травня 2019 року ОСОБА_1 була звільнена з органів внутрішніх справ за п. 64 "а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області № 6 о/с.

У період з 21 травня 2015 року до 2 травня 2019 року відповідач не нараховував та не виплачував їй грошове забезпечення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року у справі № 1440/2277/18, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2020 року визнано протиправною бездіяльність УМВС України в Миколаївській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21 травня 2016 року до 15 серпня 2018 року та зобов`язано УМВС України в Миколаївській області провести нарахування та виплату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21 травня 2016 р. до 12 грудня 2016 р., зобов`язано УМВС України в Миколаївській області провести нарахування та виплату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 р. № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 13 грудня 2016 р. до 15 серпня 2018 р. та визнано протиправною бездіяльність УМВС України в Миколаївській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану у 2018 р. відпустку.

Відповідачем направлено на адресу позивача лист від 16.04.2021 року № С-26/кц/28-2021, яким повідомлено, що грошове забезпечення з 16.08.2018 року по 02.05.2019 року у розмірі 48 029, 12 грн. перераховано позивачу платіжним дорученням № 2 від 30.03.2021 року. Одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 33 293, 00 грн. перераховано ОСОБА_1 платіжним дорученням № 26 від 01.09.2020 року. Разом з тим, з листа відповідача від 16.04.2021 року № С-26/кц/28-2021 вбачається, що компенсацію за невикористану відпустку при звільненні ОСОБА_1 не виплачено.

Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив їй компенсацію за невикористану відпустку у 2019 році, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 83 Кодексу законів про працю України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 р. № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (тут та надалі норми у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджено постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 р. (надалі за текстом - «Положення»).

Пунктом 49 Положення передбачено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: чергові; короткострокові; через хворобу; канікулярні; у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.

Відповідно до пункту 51 Положення тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно. За рішенням Міністра внутрішніх справ у виняткових випадках можуть надаватися чергові відпустки тривалістю 45 діб особам рядового і начальницького складу, які потребують подовженого відпочинку у зв`язку з особливо складними умовами служби.

Відповідно до пункту 56 Положення особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення. Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Судом встановлено, що 02 травня 2019 року ОСОБА_1 була звільнена з органів внутрішніх справ за п. 64 "а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області № 6 о/с.

Згідно наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області № 6 о/с позивачу встановлено вислугу років у календарному обчисленні 13 років 00 місяців 01 дні, трудовий стаж - 14 років 07 місяців 15 днів, загальний трудовий стаж - 27 років 07 місяців 16 днів.

Суд встановив, що у 2019 році позивачу відпустка не надавалась, компенсація за невикористану відпустку не нараховувалась і не виплачувалась.

Судом встановлено, що невикористана відпустка позивача за 2019 рік становить 12 днів (35 х 4 / 12).

Той факт, що при звільненні з органів внутрішніх справ позивачу не було виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 01.01.2019 р. по 02.05.2019 р. - 12 діб сторонами не заперечується.

Виходячи з наведених законодавчих приписів, суд доходить висновку про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність не виплативши позивачу компенсацію за всі невикористані нею дні щорічної відпустки.

Разом з тим, твердження Управління Міністерства внутрішніх справ України у Миколаївській області про те, що виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку у році звільнення з органів внутрішніх справ позивачу не визначено, оскільки ОСОБА_1 службові обов`язки фактично не виконувала є помилковим, з огляду на наступне.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача, у період з 01.05.2006 року по 02.05.2019 року ОСОБА_1 безперервно проходила службу в органах внутрішніх справ.

Поновлення на посаді означає, що у період вимушеного прогулу особа проходила службу в органах внутрішніх справ, оскільки поновлення на посаді передбачає відновлення всіх порушених прав позивача стосовно проходження служби в органах внутрішніх справ незаконним звільненням.

Щодо зобов`язання відповідача подати звіт, відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Для забезпечення реального виконання судового рішення, на підставі частини другої статті 14 та частини першої статті 382 КАС України, суд вважає за необхідне встановити судовий контроль за виконанням цього рішення суду та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своєї бездіяльності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 08592253), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану у 2019 році відпустку.

Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації за невикористану у 2019 році відпустку у кількості 12 діб.

Встановити судовий контроль за виконанням цього рішення суду, а саме - зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області подати звіт про виконання цього рішення суду. Встановити строк для подання звіту - один місяць, що обчислюється з дати набрання цим рішенням суду законної сили.

Попередити відповідача, що у разі неподання звіту суд розгляне питання про накладення штрафу (у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 06.07.2021 року.

Суддя Г.В. Лебедєва