Справа № 440/4064/21
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2021-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/4064/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Козельщинської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Козельщинська селищна рада про:

- визнання протиправним та скасування рішення 8 позачергової сесії 8 скликання Козельщинської селищної ради від 29.03.2021 "Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ";

- зобов`язання Козельщинської селищної ради затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,00 га, кадастровий номер :00:001:1519 із земель сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області за межами населених пунктів та передати у власність.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова відповідача у затвердженні проекту землеустрою є безпідставною, оскільки рішення відповідача не містить належним чином мотивації причини відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Зазначає, що під час державної реєстрації земельної ділянки державним кадастровим реєстратором здійснюється перевірка проекту землеустрою на відповідність вимогам Закону.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, витребувано докази.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позову та зазначив, що оскарженим рішенням відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, оскільки позивачем не погоджено межі земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Вказував на те, що в порушення вимог ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка площею 2,00 га (кадастровий номер :00:001:1519) сформована шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки площею 68,2411 га (кадастровий номер :00:001:1260) не за технічною документацією із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, а за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представники сторін надали заяви про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

07.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до Козельщинської селищної ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу комунальної власності, кадастровий номер :00:001:1260, 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), яка розташована на території Лутовинівської сільської ради (Лутовинівського старостату, с. Задовга) Козельщинського району Полтавської області.

До клопотання позивачем додано копії паспорта та ідентифікаційного номеру, графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

У зв`язку із спливом місячного строку з моменту подання клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою (07.05.2020), 06.07.2020 ОСОБА_1 надіслав до Козельщинської селищної ради письмове повідомлення від 06.07.2020, у якому повідомив відповідача про те, що ним був замовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до вказаного місцезнаходження (викопіювання), яке було додане до заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 05.05.2020. До письмового повідомлення позивач додав договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

ФОП ОСОБА_2 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ-01.03) гр. ОСОБА_1 за межами населеного пункту на території Козельщинського району Полтавської області.

Висновком про розгляд документації із землеустрою від 30.07.2020 10825/82-20 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ 0 01.03) гр. ОСОБА_1 за межами населеного пункту на території Козельщинської селищної ради погоджений.

На підставі вказаного проекту землеустрою земельну ділянку зареєстровано у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером :00:001:1519, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-021.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року у справі №440/6159/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області стосовно не розгляду у передбачений законодавством спосіб заяви ОСОБА_1 від 11.08.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га, кадастровий номер :00:001:1469 із земель сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області за межами населених пунктів (вх.№1444 від 11.08.2020); зобов`язано Козельщинську селищну раду Козельщинського району Полтавської області (вул. Остроградського,75/15, смт. Козельщина, Козельщинський район, Полтавська область, 39100, ідентифікаційний код 21063513) у передбаченому Земельним кодексом України порядку розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від 11.08.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га, кадастровий номер :00:001:1469 із земель сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області за межами населених пунктів (вх.№1444 від 11.08.2020) із прийняттям відповідного рішення. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

05.03.2021 позивач подав до Козельщинської селищної ради заяву від 05.03.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га (кадастровий номер :00:001:1519) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що розташована на території Козельщинської селищної ради за межами населеного пункту та передачу її у власність, до якої додав оригінал проекту землеустрою та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копію рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року у справі №440/6159/20, копію довідки відділу у Козельщинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 28.01.2021 №40/108-21, письмові пояснення.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року у справі №440/6159/20, враховуючи рекомендації постійної комісії селищної ради з питань земельних відносин, інфраструктури, комунального господарства, комунальної власності, благоустрою, екології, будівництва, прийнято рішення 8 позачергової сесії 8 скликання Козельщинської селищної ради від 29.03.2021 "Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ", яким ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (код згідно з КВЦПЗ - 01.03) за межами населеного пункту на території Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області (кадастровий номер земельної ділянки :00:001:1519), розробленого ФОП ОСОБА_2 , у зв`язку з невідповідністю проекту вимогам статті 198 Земельного кодексу України.

Не погодившись із рішенням відповідача про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі-ЗК України).

За змістом ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно із пунктом "в" частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

За приписами частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною сьомою згаданої статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, абзацом 3 частини 7 статті 118 ЗК України запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб`єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі №826/18649/15, від 24.09.2020 у справі №376/943/17.

Частинами 9-11 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтею 122 ЗК України.

Частиною 1 статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (надалі-Закон № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини п`ятої статті 46 Закону № 280/97-ВР сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Частиною 1 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 6 статті 186 Земельного кодексу України передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Отже, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать питання затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного кодексу України.

Зміст наведених норм права свідчить про те, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в тому числі, за принципом "мовчазної згоди" (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Отже, за змістом вищенаведених норм Земельного кодексу України підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку, визначеному статтею 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 цього Кодексу не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , звертаючись до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га (кадастровий номер :00:001:1519) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що розташована на території Козельщинської селищної ради за межами населеного пункту та передачу її у власність, зокрема, додав оригінал погодженого проекту землеустрою та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Таким чином, позивачем надано необхідний та повний пакет документів, визначений частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України, що не спростовано відповідачем.

Отже, реєстрація державним кадастровим реєстратором земельної ділянки на підставі поданого проекту землеустрою відповідно до статей 9, 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" свідчить про відповідність проекту землеустрою вимогам законодавства та документації із землеустрою, а відтак про безпідставність мотиву відповідача про невідповідність вимогам статті 198 Земельного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що рішення 8 позачергової сесії 8 скликання Козельщинської селищної ради від 29.03.2021 "Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 " не містить законодавчо визначених підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню, а позов у цій частині позовних вимог слід задовольнити.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача в частині зобов`язання Козельщинської селищної ради затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :00:001:1519), суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом справ.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Отже вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 1,80 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Максимівської сільської ради Карлівського району Полтавської області за межами населених пунктів, з урахуванням висновків суду.

Посилання представника позивача на рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року у справі №440/6159/20 суд вважає безпідставним, оскільки предметом розгляду вказаної справи є бездіяльність Козельщинської селищної ради щодо не розгляду у передбачений законодавством спосіб заяви ОСОБА_1 від 11.08.2020 (вх.№1444 від 11.08.2020) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га, кадастровий номер :00:001:1469, тоді як у справі №440/4064/21 предметом розгляду справи є рішення 8 позачергової сесії 8 скликання Козельщинської селищної ради від 29.03.2021 "Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ", яким позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,00 га, кадастровий номер :00:001:1519.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Факт сплати позивачем судового збору у розмірі 908,00 грн. підтверджується квитанцією про сплату №73660 від 22.04.2021.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Козельщинської селищної ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 грн.

Також, у позовній заяві міститься вимога про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

26.05.2021 до суду надійшло клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн.

07.06.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання відповідача мотивоване тим, що дана справа відноситься до малозначних справ, а адвокатом ОСОБА_3 систематично надається правова допомога у справах з подібними правовідносинами, де відповідачем є Козельщинська селищна рада, тому, на думку відповідача, складання позовної заяви не потребує значних витрат часу адвоката на опрацювання законодавчої бази зі спірних правовідносин, на консультацію клієнта та збір документів по справі. Відповідач зауважив, що позовна заява фактично складена на 10 сторінках, у той час як лише на 3 сторінках викладені обставини справи та позовні вимоги, а інші містять лише посилання на нормативно-правові приписи та судову практику. З урахуванням викладених заперечень, відповідач просив суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу з 9200,00 грн до 1000,00 грн.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системно проаналізувавши наведені вище норми КАС України, суд зазначає, що документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем подано до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги, перелік послуг, що зобов`язується надати адвокат, попередній розрахунок на суму 7800 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер серія ВІ №1040081, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 25.05.2021, квитанцію № 8 від 25.05.2021.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При визначенні відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність), а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

У справі /West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Згідно з актом виконаних робіт від 25.05.2021 до розрахунку суми гонорару за надання адвокатських послуг включено надано наступні послуги: 1) опрацювання законодавчої бази, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів, збір документів - 2 год. - 800,00 грн; 2) складання адміністративного позову - 4 год. - 5000,00 грн; 3) складання та надання відповідачу клопотання про стягнення судових витрат, а також подання цього клопотання до суду - 3 год. - 700,00 грн; 4) складання та надання відповідачу відповіді на відзив, а також його подання до суду - 3 год. - 700,00 грн.; 5) участь у судовому засіданні - 1 год. - 2000 грн.

Суд звертає увагу на те, зазначена справа належить до справ незначної складності, щодо якої станом на дату звернення позивача до суду сформовано сталу судову практику, а тому час, витрачений адвокатом на опрацювання законодавчої бази, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів, збір документів, підготовку позовної заяви, не відповідає заявленому в описі.

Проте, опрацювання законодавчої бази, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів), збір документів для справи (витрачений час - 2 год., вартість 800,00 грн.) фактично відноситься до дій щодо складання адміністративного позову (витрачений час - 4 год., вартість 5000,00 грн.) та, враховуючи незначну складність даної справи, вартість виконання зазначених вище робіт складає 4000 грн.

Крім того, суд враховує, що написання позовної заяви, складання клопотання про стягнення судових витрат та відповіді на відзив не вимагало значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребувало тривалого часу та надмірних зусиль адвоката.

При цьому суд зазначає, що відповідь на відзив у більшості відтворює зміст позовної заяви, а тому складання клопотання про стягнення судових витрат та відповіді на відзив має бути оцінено в 300 грн.

Також, з опису робіт (наданих послуг) вбачається, що в акті виконаних робіт у якості виконаної послуги зазначено - участь у судовому засіданні, витрачений час: 1 год., сума: 2 000 грн. При тому, що розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Оскільки представник не приймав участі в судовому засіданні, це дає підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу на 2 000 грн.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на часткове задоволення позову, беручи до уваги розмір витрат на оплату адвоката та його співмірність зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на їх виконання (надання), обсягом наданих адвокатом послуг, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Козельщинської сільської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 2150 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області (вул. Остроградського,75/15, смт. Козельщина, Козельщинський район, Полтавська область, 39100, ідентифікаційний код 21063513) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення восьмої позачергової сесії восьмого скликання Козельщинської селищної ради від 29 березня 2021 року "Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ".

Зобов`язати Козельщинську селищну раду Козельщинського району Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га, кадастровий номер :00:001:1519 із земель сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області за межами населених пунктів, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2150,00 грн (дві тисячі сто п`ятдесят гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва