Справа № 460/5040/21
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2021 року м. Рівне №460/5040/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у підготовчому засіданні адміністративну справу за позовом

Виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави
доГородоцької сільської ради
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

Виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду в інтересах держави з позовом до Городоцької сільської ради (далі - відповідач) та просив визнати протиправною бездіяльність Городоцької сільської ради щодо оформлення та державної реєстрації права власності на гідротехнічну споруду, що знаходиться в селі Городок Рівненського району та зобов`язати Городоцьку сільську раду вжити заходи щодо оформлення та державної реєстрації права власності на гідротехнічну споруду: шлюз-регулятор на річці Устя, довжиною 18 м.п., що знаходиться в селі Городок Рівненського району Рівненської області, вартістю 1762128,00 грн.

Обґрунтовуючи позов, прокурор вказав, що Рівненською місцевою прокуратурою згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вивчено стан додержання вимог чинного законодавства в діяльності органів влади та місцевого самоврядування в частині набуття права власності та подальшого управління майном територіальних громад Рівненського району. Встановлено, що на балансі Городоцької сільської ради перебуває гідротехнічна споруда: шлюз-регулятор на річці Устя довжиною 18 м.п., що знаходиться в селі Городок Рівненського району Рівненської області (далі - гідротехнічна споруда), правовстановлюючі документи на яку в сільській раді відсутні. Відповідно до інвентарної картки N 19 первісну вартість гідротехнічної споруди визначено у розмірі 1762128,00 грн. Разом з тим, листом за № 264/02-20/21 від 25.03.2021 Городоцька сільська рада повідомляла, що реєстрацію права власності на гідротехнічну споруду не здійснювала.

З огляду на наведене, прокурор вказав, що на даний час використання зазначеного нерухомого майна здійснюється з порушенням вимог чинного законодавства, без державної реєстрації права власності. Управління майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, в межах, визначених радою, належить до компетенції Городоцької сільської ради, однак, незважаючи на викладене, відповідач жодних дій щодо оформлення та державної реєстрації права власності на гідротехнічну споруду не вчинив. Враховуючи наведене, Рівненська окружна прокуратура, реалізуючи надані законом представницькі повноваження, з метою захисту порушених інтересів держави у сфері комунальної власності, звернулась до адміністративного суду з даним позовом про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Городоцької сільської ради вчинити певні дії.

Ухвалою від 19.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідач відзиву на позов не подав.

Водночас, від Городоцької сільської ради 02.06.2021 до суду надійшла заява за підписом сільського голови про визнання позовних вимог відповідачем в повному обсязі (а.с.57-58 т.1).

Також 08.06.2021 до суду надійшла заява від Рівненської окружної прокуратури, в якій по суті поданої відповідачем заяви прокурор не заперечив та просив винести відповідне рішення по справі.

В підготовче засідання представник позивача не прибув, подав заяву про проведення підготовчого засідання без його участі. Також просив вирішити питання про повернення 50% судового збору у зв`язку з визнанням позову відповідачем.

Представник відповідача в підготовче засідання не прибув, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином.

За відсутності визначених ч. 2 ст.183 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підстав для відкладення підготовчого засідання суд вважає можливим провести підготовче засідання без участі представників сторін. При цьому, відповідно до до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов повністю або частково, подати відзив на позовну заяву.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 183 КАС України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, примирення сторін проводиться в порядку, встановленому статтями 189, 190 цього Кодексу.

Статтею 189 КАС України установлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог.

У разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

Суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що згідно зі статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади.

При вирішенні справи суд бере до уваги, що інтереси держави є оціночним поняттям, а тому прокурор в кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно з ч.4, ч.5 ст.53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03.12.2019 у справі №920/121/19, суд зазначає, що поняття «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі N 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою.

З наведеного висновується, що інтереси держави спрямовані на забезпечення гарантій державної влади та ефективного функціонування її інститутів та органів задля захисту та реалізації прав і свобод територіальних громад.

За таких обставин, в даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, який полягає у необхідності дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності у сфері майнових правовідносин, та, як наслідок, реалізації державних гарантій щодо захисту права власності. Отже, суд вважає наявними передбачені ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Матеріалами позовної заяви підтверджено, що на балансі Городоцької сільської ради перебуває гідротехнічна споруда: шлюз-регулятор на річці Устя, що знаходиться в селі Городок Рівненського району Рівненської області, що підтверджується інвентарною карткою № 19 обліку основних засобів в бюджетних установах (а.с.14).

Гідротехнічна споруда довжиною 18 м.п. введена в експлуатацію (після реконструкції) на підставі акту готовності об`єкта до експлуатації від 30.07.2019 та сертифікату серії РВ №71, виданого управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області (а.с.15,16-20).

Листом за № 264/02-20/21 від 25.03.2021 Городоцька сільська рада повідомила Рівненську місцеву прокуратуру, що реєстрація права власності на гідротехнічну споруду не здійснена.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, право власності чи будь-яке інше речове право на вказану гідротехнічну споруду за Городоцькою сільською радою не зареєстровано (а.с.27-47).

З метою зобов`язати Городоцьку сільську раду вчинити дії, спрямовані на набуття права власності на гідротехнічну споруду, прокурор в інтересах держави звернувся з цим позовом до суду.

Суд враховує, що відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, на рухоме та нерухоме майно. Від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності органи місцевого самоврядування.

Підставою набуття права комунальної власності є передача майна комунальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад, передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Статтями 328, 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, до яких належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч. 1 ст. 181 цього Кодексу), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

За визначенням, наведеним в статті 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з приписами статті 3 Закону № 1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Крім того, в ст. 4 Закону № 1952-IV передбачено, що речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, підлягають обов`язковій державній реєстрації.

У Державному реєстрі прав, відповідно до ст. 5 Закону № 1952-IV, реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстроване незалежно від того, чи зареєстроване право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 182 ЦК України ухилення від реєстрації права на нерухомість, окрім іншого, можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В частині першій статті 13 Конституції України закріплено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Сільські, селищні, міські ради, згідно зі ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, відповідно до п.п. 3 та 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування», є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є в комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» селищні ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Своєю чергою, статтею 26 цього Закону встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, до яких віднесено розпорядження комунальним майном територіальних громад та інше.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Права суб`єкта комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють відповідні ради.

Отже, суд зазначає, що єдиним органом, уповноваженим управляти комунальним майном, яке знаходиться на території Городоцької сільської ради, є Городоцька сільська.

Враховуючи викладене, Городоцька сільська рада зобов`язана вжити заходів для оформлення та державної реєстрації права власності на гідротехнічну споруду згідно з вимогами чинного законодавства.

За таких обставин, суд погоджується з доводами прокурора, що за наявності підстав та відповідних повноважень, Городоцькою сільською радою, як суб`єктом комунальної власності, що здійснює від імені та в інтересах територіальної громади відповідні права комунальної власності, не здійснено належних юридично значимих обов`язкових дій щодо оформлення та державної реєстрації права власності на гідротехнічну споруду.

Вказане свідчить про бездіяльність відповідача, яка полягає у безпідставному зволіканні в оформленні правовстановлюючих документів на майно, що належить територіальній громаді.

Відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно комунальної власності створює передумови для зловживань щодо розпорядження таким нерухомим майном, ризики безпідставного вибуття останнього з власності територіальної громади, інтереси якої сільська рада представляє, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав громади, тим самим порушує законодавчо встановлений порядок набуття й подальшої реалізації права власності та, відповідно, інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною майна територіальної громади, що є підставою для судового захисту інтересів держави. При цьому, для належного захисту порушеного права суд вважає необхідним зобов`язати відповідача вчинити дії, спрямовані на оформлення та державну реєстрацію права власності на гідротехнічну споруду.

Враховуючи, що відповідач подав заяву про визнання позову, яка підписана уповноваженим представником відповідача, а судом не встановлено, що визнання позову суперечить закону чи порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, суд вважає можливим прийняти визнання позову та ухвалити рішення по суті позовних вимог за наслідками підготовчого провадження, у відповідності до положень статей 183, 189 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.142 КАС України у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на наведене, суд вважає наявними підстави для повернення п`ятдесяти відсотків суми судового збору, сплаченого Рівненською обласною прокуратурою при пред`явленні даного позову згідно з платіжним дорученням № 544 від 19.04.2021, в сумі 1135,00 грн (а.с.13).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури (вул. Гарна, 29, м. Рівне, Рівненська область, 33001, код ЄДРПОУ Рівненської обласної прокуратури 02910077) в інтересах держави до Городоцької сільської ради (вул. Шевченка, 4, с. Городок, Рівненський район, Рівненська область, 35331, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Городоцької сільської ради щодо оформлення та державної реєстрації права власності на гідротехнічну споруду, що знаходиться в селі Городок Рівненського району Рівненської області.

Зобов`язати Городоцьку сільську раду вжити заходи щодо оформлення та державної реєстрації права власності на гідротехнічну споруду: шлюз-регулятор на річці Устя, довжиною 18 м.п., що знаходиться в селі Городок Рівненського району Рівненської області.

Повернути Рівненській обласній прокуратурі (код ЄДРПОУ 02910077 ) п`ятдесят відсотків судового збору в сумі 1135,00 грн, сплаченого при поданні позову згідно з платіжним дорученням № 544 від 19.04.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 07 липня 2021 року

Суддя Н.О. Дорошенко