Справа № 160/5404/21
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2021 року Справа № 160/5404/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати до страхового та пільгового стажу роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди її роботи на ЦЗФ «Вуглегірська» об`єднання «Донецьквуглезбагачення», яке перейменовано в ЗАТ «ЦЗФ Вуглегірська», та з 01.10.2010 року ЗАТ «ЦЗФ Вуглегірська» в ПрАТ «ЦЗФ Вуглегірська»: з 22.08.1991 року по 31.05.1992 рік - електрогазозварювальником 4-го розряда в ремгрупі 1; з 01.11.1996 року по 25.02.2002 року - машиністом установок збагачення 3-го розряда; з 26.02.2002 року 31.01.2007 року - в.о.заступника начальника основного виробництва; з 01.02.2007року по 30.06.2007 року - заступником начальника основного виробництва;
- здійснити призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня звернення із заявою про призначення пенсії, з 15 березня 2021 року.
Ухвалою суду від 14.04.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
27.04.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що ОСОБА_1 дійсно зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії. Для підтвердження пільгового характеру роботи, позивачем були надані відповідні довідки, в т.ч. довідки видані підприємством ПАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Вуглегірська», що знаходиться на не підконтрольній території України в м.Єнакієве, м.Вуглегірськ, Донецька область, а саме довідки від 31.08.2016 №31/0/02, №31/0/03, №31/08/04, №31/08/05 за періоди роботи з 22.08.1991 по 31.05.1992, з 01.11.1996 по 25.02.2002, з 26.02.2002 по 31.01.2007, з 01.02.2007 по 30.06.2007 та накази про підсумки проведення атестації робочих місць №238 від 04.12.1995, №161 від 01.12.2000, №286 від 16.12.2005. Зазначено, що будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані підприємствами з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню. Головне управління не має законних підстав прийняти пільгові довідки від 31.08.2016 видані ПАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Вуглегірська» про підтвердження пільгового характеру робіт, та зарахувати відповідні періоди роботи до пільгового стажу за Списком №2, так як згідно Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем знаходження ПАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Вуглегірська» зазначено м.Вуглегірськ, Донецька область. Загальний стаж роботи позивача становить 25 років 10 днів, пільговий стаж за Списком №2 - 1 рік 1 місяці 13 днів, що недостатньо для призначення пенсії на пільгових умовах.
Станом на 08 липня 2021 року до суду не надходили інші письмові заяви по суті справи від сторін.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 01 серпня 2018 року №6096 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
15.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Відділу обслуговування громадян №23 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, за Списком №2.
Згідно розписки-повідомлення, заяву та додані документи прийнято 15.03.2021 року і зареєстровано за №1654.
Не погоджуючись з даною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним позовом.
Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, законами України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ, „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV, які є чинними на час виникнення спірних відносин.
Згідно вступної частини Закону України "Про пенсійне забезпечення", положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років згідно із Законом № 3108-IV від 17.11.2005, ВВР, 2006, № 1, ст.18.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Законом України № 3108-IV від 17.11.2005 внесено зміни до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 №637 (далі Порядок № 637) та в п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі Інструкція № 58).
В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Поряду № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 від 22.08.1991 серії НОМЕР_3 позивач в оскаржувані періоди працювала, (далі мовою оригіналу):
- 22.08.1991 - принята в ремгруппу 1 электрогазосварщиком 4 разряда (приказ 101/к от 22.08.1991);
- 01.06.1992 - переведена мастером производственного обучений (приказ 49/к от 29.05.1991);
- 01.11.1996 - переведена в основное производство машинистом установок обогащения по 3 разряду (приказ 75/к от.01.11.1996);
- 26.02.2002 - переведена исполняющим обязанности заместителя начальника основного производства (приказ 58 от 01.03.2002);
- 01.02.2007 - переведена заместителем начальника основного производства с окладом согласно штатного расписания постоянно ( приказ 26 от 01.02.2007).
На підтвердження вищенаведених періодів роботи, позивачем надані наступні довідки:
1. довідка №31/08/01 від 31.08.2016 року видана ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Вуглегірська», в якій зазначено, що ОСОБА_1 , 1968 р.н., дійсно працювала на ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Вуглегірська» з 22.08.1991 по 31.08.2016р.
Підстава видачі: особова картка ф. П-2, розрахункові відомості, накази за 1991-1992. Додаткові відомості: прогулів немає, відпусток без збереження заробітної плати немає.
Підстава видачі: особова картка ф. П-2, розрахункові відомості, накази за 1996-2002. Додаткові відомості: прогулів немає, відпусток без збереження заробітної плати немає.
4. довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №31/08/04 від 31.08.2016р. видана ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Вуглегірська», в якій зазначено, що ОСОБА_1 , працювала повний робочий день на ПрАТ «ЦЗФ «Вуглегірська», і за період з 26.02.2002 по 31.01.2007р. виконувала роботу із шкідливими і важкими умовами праці, за професією, посадою виконуюча обов`язки начальника основного виробництва, що передбачена Списком 2 розділ ІІ, підрозділ 2б, п.б, підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 №36; за період з 26.02.2002 по 31.01.2007р - 4 роки, 11 місяців, 6 днів.
Підстава видачі: особова картка ф. П-2, розрахункові відомості, накази за 2002-2007. Додаткові відомості: прогулів немає, відпусток без збереження заробітної плати немає.
5. довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №31/08/05 від 31.08.2016р. видана ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Вуглегірська», в якій зазначено, що ОСОБА_1 , працювала повний робочий день на ПрАТ «ЦЗФ «Вуглегірська», і за період з 01.02.2007р. по 30.06.2007р. виконувала роботу із шкідливими і важкими умовами праці, за професією, посадою заступник начальника основного виробництва, що передбачена Списком 2 розділ ІІ, підрозділ 2б, п.б, підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 №36; за період з 01.02.2007 по 30.06.2007р - 0 років, 5 місяців, 0 днів.
Підстава видачі: особова картка ф. П-2, розрахункові відомості, накази за 2002-2007. Додаткові відомості: прогулів немає, відпусток без збереження заробітної плати немає.
Зазначені довідки відповідають вимогам Додатку № 5 Порядку № 637.
Проте, під час розгляду заяви позивача про призначення пільгової пенсії за Списком 2, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не були враховані до пільгового стажу позивача наведені періоди роботи.
Підставою для не зарахування вказаних періодів стало те, що надані довідки від 31.08.2016 року №31/08/02, №31/08/03, №31/08/04, №31/08/05 видані ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Вуглегірська», підприємством, що знаходиться на непідконтрольних Україні територіях.
Суд критично ставиться до позиції відповідача, оскільки до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН): документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата, є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Лоізіду проти Туречини» (рішення від 18 грудня 1996 року, §45), «Кіпр проти Туреччини» (рішення від 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (рішення від 23 лютого 2016 року) зазначив: «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.
При цьому суд зазначає, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.10.2018 у справі № 235/2357/17, від 21.02.2020 у справі № 701/1196/16-а.
Суд зазначає, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17 та від 24.07.2019 року по справі №423/1324/17.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
З огляду на викладене, слід дійти висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно не було зараховано ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення пільгової пенсії за Списком 2, періоди роботи: з 22.08.1991 року по 31.05.1992 рік; з 01.11.1996 року по 25.02.2002 року; з 26.02.2002 року 31.01.2007 року; з 01.02.2007 року по 30.06.2007 року, що на переконання суду, є безумовною підставою для зобов`язання відповідача зарахувати до трудового та пільгового стажу позивача вказані періоди.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня звернення із заявою про призначення пенсії, з 15 березня 2021 року., то дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки на думку суду, позивач, заявляючи дану вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження відповідача.
Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи висновок суду про протиправність відмови відповідача в призначенні пенсії через незарахування до трудового стажу позивача спірних періодів, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права в даному випадку є саме зобов`язання відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.03.2021 року про призначення пенсії, враховуючи висновки суду у даному рішенні.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 1 ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням висновків Верховного Суду, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 908,00 коп., що документально підтверджується квитанцією №31740699 від 08.04.2021 року.
Отже, враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 908 грн. 00 коп.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
В решті позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко