Справа № 820/3237/17
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 р. Справа № 820/3237/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2017 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 820/3237/17

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДФС у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій, після уточнення позовних вимог, просив стягнути заборгованість в розмірі 47656,92 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2017р. позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) заборгованість перед бюджетом по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 31318 (тридцять одна тисяча триста вісімнадцять) грн.30 коп. , 7999( сім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 58 коп. штрафної санкції та 5345 ( п`ять тисяч триста сорок п`ять) грн. 85 коп. пені, та військовий збір у розмірі 2394 ( дві тисячі триста дев`яносто чотири) грн. 55 коп. та 598 (п`ятсот дев`яносто вісім) грн.64 коп. штрафної санкції.

Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на податковому обліку в Головному управлінні ДФС у Харківській області (є правонаступником Центральної ОДПІ) перебуває громадянин ОСОБА_1 .

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки громадянина ОСОБА_1 Центральною ОДПІ були виявлені порушення податкового законодавства, а саме пп. 164.2.17 "д", п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168, п. 120.1 ст. 120, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України (далі - ПКУ), у результаті чого платнику було донараховано основного платежу з податку на доходи фізичних у сумі 31 318, 30 грн., штрафних санкцій та пені відповідно у сумах 7 999,58 грн та 5 345,85, а також основного платежу з військового збору у сумі 2 394, 55 грн., штрафних санкцій 598, 64 грн.

Акт №3423/20-30-13-04-16 від 12.09.2016 направлений платнику 13.09.2016, № квитанції 128, вручений Відповідачу 16.09.2016 згідно даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

На підставі зазначеного акту перевірки 23.09.2016 року винесено податкове повідомлення-рішення № , яким донараховано військовий збір в розмірі 2394,55 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 598,64 грн., та податкове повідомлення - рішення № , яким донараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 31318,30 грн. , та застосовано штрафну санкцію в розмірі 7999,58 грн.

У зв`язку з несплатою заборгованості ДПІ на адресу відповідача направлено податкову вимогу №18222-17 від 11.10.2016 року, яка була направлена на адресу відповідача 17.10.2016 року, номер квитанції 660.

Оскільки вказані суми заборгованості обліковуються в картках особового рахунку відповідача за відповідним податком та не були ним сплачені, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 вказаного Кодексу загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до таких додаткових благ віднесено основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощену (анульовану) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) нараховані проценти, штрафи тощо.

А тому визначення природи боргу (основна частина, проценти, штрафні санкції), прощеного банком, є однією із визначальних обставин, які підлягають з`ясуванню для встановлення дійсного податкового обов`язку платника в межах розглядуваних правовідносин.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 грудня 2020 року у справі № 817/3471/14, від 17 лютого 2021 року у справі № 826/16995/15, від 27.05.2021 року у справі №420/1329/19.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування інших платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір № 6901402, предметом якого була сума кредиту в розмірі 16 042,00 доларів СІЛА.

15 березня 2011 року було укладено додаткову угоду № 10625342 про надання кредиту в розмірі 22 357,75 грн.

Так, згідно довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором № 6901402 станом на листопад 2013 року відповідачем було виплачено тіло кредиту в розмірі 16 042,00 доларів США, а також 8 165,09 доларів США по процентах.

Крім того, з довідки про стан та історію заборгованості за додатковою угодою № 10625342 слідує, що станом на листопад 2013 року ОСОБА_1 було виплачено тіло кредиту в розмірі 22 357,00 гри., а також 10 167,49 грн.

Тобто, відповідачем в повному обсязі було виконано зобов`язання по поверненню кредитних коштів ПАТ «ПУМБ» за основним кредитним договором та додатковою угодою, а також значну частину процентів за користування кредитними коштами.

Станом на 2015 рік в ОСОБА_1 існувала заборгованість перед банком по частині процентів за користування кредитними коштами.

У зв`язку із цим між відповідачем та банком було досягнута згода про часткове погашення ОСОБА_1 суми заборгованості за процентами в розмірі 3 390,00 доларів США, а інша частина заборгованості за процентами підлягає прощенню.

На підтвердження викладеного було надано довідку про стан та історію заборгованості за кредитним договором № 6901402; довідку про стан та історію заборгованості за додатковою угодою № 10625342; копію квитанції від 05 червня 2015 року.

Отже, заборгованість, прощена банком, була лише по частині процентів за користування кредитними коштами і відповідач відніс її до об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а також розрахував штрафні санкції, виходячи з неї.

Тобто податковий орган відніс до оподатковуваного доходу позивача прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, які не є доходом платника податків.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що у податкового органу були відсутні підстави для стягнення з відповідача податкової суми зобов`язання в розмірі 47 656,92 грн., оскільки він помилково визначив базу оподаткування, яка повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком основної суми боргу, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування інших платежів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Згідно ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при його прийнятті суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2017 року по справі № 820/3237/17 - скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні позову Головного управління ДФС у Харківській області - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Спаскін О.А.
Судді Присяжнюк О.В. Любчич Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 06.07.2021 року