Справа № 160/15775/20
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2021 року м. Дніпросправа № 160/15775/20

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),
суддів: Кругового О.О., Шлай А.В.,
розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського оружного адміністративного суду 18 січня 2021 року (головуючий суддя Кучма К.С.) по адміністративній справі № 160/15775/ 20, розглянутої у спрощеному провадженні

за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 6.11. 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області (далі УСБУ у Дніпропетровській області),в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій, що передбачена ст.16-2 Закону України "Про відпустки" та п.12 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за період з 2015 по 2017 рік, що сумарно складає 42 календарних дні, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, тобто станом на 15.04.2017 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій, що передбачені ст.16-2 Закону України "Про відпустки" та п.12 ч.1 ст.12 Закону України ''Про статус ветерани війни, гарантії їх соціального захисту", за період з 2015 по 2017 рік, що сумарно складає 42 календарних дні, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, тобто станом на 15.04.2017 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем порушено його право на отримання грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 рік.

У відзиві на позов відповідач просить в позові відмовити з підстав правомірності відмови позивачу у нарахуванні та виплатити грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій за вищезазначений час.

Рішенням Дніпропетровського оружного адміністративного суду 18 січня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, УСБУ у Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення змінити, оскільки суд не врахував, що позивач отримав статус учасника бойових дій в 2016 році, а тому не має права на отримання компенсації за невикористану відпустку за 2015 рік.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 04.03.2016 року. Наказом УСБУ у Дніпропетровській області від 15.04.2017 року № 109-ос позивача виключено зі списків особового складу УСБУ у Дніпропетровській області та знято з усіх видів забезпечення.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015 року по 2017 рік, позивач звернувся з позовом до суду.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно з п.12 ч.1 ст.12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 р. № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з ст.16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 8 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ ( далі Закон № 2011-ХІІ )військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону № 504/96-ВР. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі, якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах 1, та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені ч. 1,6,12 цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з п. 18 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені п. 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. № 3543-XII та «;Про оборону України» від 06.12.1991 р. № 1932-XII (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

Особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби. Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ у періоди, передбачені п. 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п. 12 ч.1 ст.12 Закону № 3551-XII , п. 8 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ. ст.16-2 Закону №504/96-ВР.

Згідно з пунктом 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року , у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону №504/96-ВР та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-XII.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Суд першої інстанції при розгляді справи по суті правомірно врахував правовий висновок Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18 від 21.08.2019 року, та дійшов вірного висновку, що позивач як учасник бойових дій не використав додаткові відпустки за період перебування на військовій службі в УСБУ у Дніпропетровській області , та набув право на отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку у зв`язку із звільненням зі служби.

В той же час суд, оцінюючи довідку від 21.10.2020 року №55/14-5246 , в якій зазначено, що відповідач при звільненні зі служби не провів з позивачем розрахунку щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону № 3551-XII, не врахував, що статус учасника бойових дій позивач набув з дня отримання посвідчення , а саме з 04.03.2016 року, з зазначеного часу має право на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, та помилково зазначив період нарахування компенсації за 2015-2017 роки.

В силу викладеного із рішення суду в частині періоду нарахування позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки підлягає виключенню зазначення періоду за 2015 рік, в іншій частині рішення суду відповідає вимогам законодавства.

Керуючись ст. 315, 317, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського оружного адміністративного суду 18 січня 2021 року по адміністративній справі № 160/15775/20 змінити, абзац другий та третій рішення викласти в наступній редакції.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій, що передбачена статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за період з 2016 по 2017 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, тобто станом на 15.04.2017 року.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області на рахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій, що передбачені статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України ''Про статус ветерани війни, гарантії їх соціального захисту", за період з 2016 по 2017 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, тобто станом на 15.04.2017 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 29 червня 2021 року і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай