Справа № 320/5804/21
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2021 року м. Київ № 320/5804/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень і зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 51 від 21.12.2020 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 58 від 02.02.2021 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 58 від 18.02.2021 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 18.12.2020 та розпочати її виплату.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку, оскільки ним виконано умови проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років до 01.01.1993, що підтверджується відповідними документами, проте відповідач безпідставно відмовив йому в реалізації вказаного права.

Ухвалою суду від 24.05.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Копія вищевказаної ухвали отримана, зокрема, відповідачем 24.05.2021, а також 02.06.2021 шляхом направлення її на офіційну електронну адресу відповідача. Крім того, копію позовної заяви представником відповідача отримано в приміщенні суду 15.06.2021, про що свідчать наявні в матеріалах справи письмові докази.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву в установлений судом сток не скористався.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та наділений адміністративною процесуальною дієздатністю, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_2 .

Відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_3 від 30.01.1998, виданого Київською обласною державною адміністрацією, позивач є громадянином, який постійно проживає або постійно працює на території зони радіоекологічного контролю (категорія 4).

Згідно з довідкою від 21.01.2021 № 1000-0206-8/7919, позивач з 20.11.2020 перебуває на обліку в Білоцерківського відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком.

З матеріалів справи сліду, що 18.12.2020 позивач звернувся до Білоцерківського відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою та відповідними доданими до неї документами, в якій просив призначити пенсію за віком.

До вищевказаної заяви позивачем були додані такі документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт, трудову книжку, диплом про навчання, довідки з ДПІ про облік як суб`єкт підприємницької діяльності, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення, довідку про відкритий рахунок у банку, довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000, документи про місце проживання (реєстрації), документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 № 637, документи, які засвідчують особливий статус особи (профспілковий квиток), посвідчення постраждалого від аварії на ЧАЕС, довідку управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, та довідку - додаток № 7.

Рішенням Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.12.2020 № 51 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Вищевказане рішення мотивоване тим, що враховувати проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 26.04.1986 по 31.07.1988 та з 17.09.1990 по 01.01.1993 за довідкою, виданою 14.09.2020 Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради за № 3223 підстави відсутні, оскільки довідка не містить підстави видачі, відтак, право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на думку відповідача було відсутнє.

13 січня 2021 року відповідачем складено акт № 103/01 перевірки достовірності документів, наданих для призначення (перерахунку) пенсії та зазначено, що позивач прописаний в м. Білій Церкві з 18.02.1992, а інших документів, що підтверджують відомості, зазначені в довідці № 3223, не надано.

У зв`язку з цим, 02.02.2021 відповідачем прийнято рішення № 58 про відмову у призначенні пенсії за віком, яке мотивоване тим, що за актом перевірки достовірності документів, наданих для призначення (перерахунку) пенсії № 103/01, проведеної 13.01.2021 встановлено, що позивач прибув з м. Києва в 1990 році та прописаний в м. Біла Церква з 18.02.1992, тому врахувати проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 02.12.1987 по 26.11.1990 за довідкою, виданою 14.09.2020 Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради за № 3223 підстави відсутні, відтак, на думку відповідача, право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у позивача відсутнє.

Крім того, 18.02.2021 відповідачем прийнято рішення № 58 про відмову у призначенні пенсії за віком, яке мотивоване тим, що посвідченням особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серія НОМЕР_3 від 30.01.1998, записами трудової книжки, паспортними даними, довідками Білоцерківської міської ради № 15.2-03/1161 від 02.06.2020, № 15.2-03/2873 від 04.06.2020 про реєстрацію місця проживання підтверджено проживання (роботу) у зоні посиленого радіоекологічного контролю до 01.01.1993 3 роки 8 місяців 19 днів. Умови проживання або роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю 4 роки до 01.01.1993 не виконуються.

Не погоджуючись з рішеннями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходив з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, врегульовані положеннями Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-ІV, пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1058-ІV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані положеннями Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 49 Закону № 796-ХІІ, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється.

Згідно зі статтею 15 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» » (далі Закон № 1788-ХІІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно з приміткою до цієї норми початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

В силу вимог статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

З матеріалів справи вбачається, що страховий стаж позивача для розрахунку пенсії складає 32 роки 3 місяці та 13 днів.

Оскільки позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону № 796-ХІІ, у разі підтвердження права на таке зниження, може бути призначена при досягненні ним 60 років, тобто з 19.11.2025.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до статті 9 Закону № 796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 11 Закону № 796-ХІІ передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до статті 14 Закону № 796-ХІІ, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Частинами третьою та четвертою статті 15 Закону № 796-ХІІ передбачено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 (який був чинний на момент видачі позивачу посвідчення категорії 4 серії НОМЕР_3 від 30.01.1998), особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Згідно з пунктом 10 вказаного Порядку, видача посвідчень провадиться, зокрема серед інших, іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Аналіз вищенаведених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства дає підстави стверджувати, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, є відповідне посвідчення.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 21.11.2019 у справі № 572/47/17 та від 15.01.2021 у справі № 520/7846/17, який в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, врахований судом у спірних правовідносинах.

З урахуванням викладеного суд не приймає до уваги висновки відповідача, покладені в основу спірних рішень щодо відсутності підстав для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку з огляду на ненадання позивачем належних документів та зазначає, що саме посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, у тому числі, й щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Так, 30.01.1998 Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_3 .

Суд констатує, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсним цього посвідчення як на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії, так і на час розгляду цієї справи.

У спірних рішеннях відповідач зазначив, що враховуючи проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 26.04.1986 по 31.07.1988 та з 17.09.1990 по 01.01.1993 за довідкою, виданою 14.09.2020 Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради за № 3223 підстави відсутні, оскільки довідка не містить підстави видачі.

Проте з такими твердженнями відповідача суд не погоджується та наголошує, що таким документом є саме посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_3 , яке, як було вказано вище, видавалося лише за умови, що станом на 1 січня 1993 року такий громадянин проживав у цій зоні не менше чотирьох років.

Крім того, відповідно до наявних у матеріалах справи письмових доказів, за архівною довідкою Київського національного торговельно-економічного університету від 18.06.2020 № 1240/08-01, позивач з 01.12.1987 був зарахований слухачем підготовчого відділення Київського торговельно-економічного інституту денної форми навчання відповідно до наказу від 30.11.1987 № 1972. Відповідно до наказу від 18.07.1988 № 1213 на підставі запису у трудовій книжці, який завірено печаткою відділу кадрів КТЕІ з 01.08.1988 позивач був зарахований студентом 1 курсу економічного факультету Київського торговельно-економічного інституту денної форми навчання за спеціальністю «Бухгалтерський облік і аналіз господарчої діяльності», а з 17.09.1990 був переведений з денної на заочну форму навчання обліково-економічного факультету КТЕІ відповідно до наказу від 17.09.1990 № 1137. Відповідно до наказу від 23.06.1994 № 624 позивач 23.06.1994 закінчив КТЕІ та одержав диплом серій НОМЕР_4 від 24.06.1994 з присвоєнням кваліфікації «економіст», реєстраційний № 579.

Також, як убачається зі свідоцтва про народження № НОМЕР_5 у позивача та його дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 .

За довідкою Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківський пологовий будинок» від 04.09.2020 № 598, вказана довідка видана ОСОБА_2 про те, що вона 10.12.1987 народила дитину чоловічої статі та була виписана за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, син позивача також є дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_6 , яке 09.05.1995 видане Київською обласною радою.

Вищенаведене свідчить, що син позивача та його дружина постійно проживали та проживають у місті ОСОБА_4 , мають статус постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС. Дружина постійно працювала у м. Білій Церкві з 13.09.1987, була зареєстрована у вказаному місті за своїм місцем проживання з 01.12.1987.

За змістом довідки Білоцерківської дитячої лікарні № 319 від 22.04.2005, виписки з медичної карти № 338743 від 09.09.2020, син позивача знаходився на обліку, проходив обстеження та лікування у названій лікарні з 1987 року по 2002 рік.

Крім того, у період з 06.07.1987 по 31.10.1991 по рахунку № 9007 в ощадній касі № 211/073 в м. Біла Церква позивачем особисто проводилися операції, про що свідчать записи в ощадній книжці, копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 3223 від 14.09.2020, ОСОБА_1 за станом на 01.01.1993 проживав, або відпрацював чи навчався на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 (чотирьох) років у м. Біла Церква Київської області з 26.04.1986 по 31.07.1988 та з 17.09.1990 по 01.01.1993.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» м. Біла Церква Київської області належить до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Як зазначалося вище, факт постійного проживання позивача не менше чотирьох років на території зони посиленого радіоекологічного контролю, станом на 01.01.1993 був установлений при видачі йому посвідчення громадянина, який постійно проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

За таких обставин, рішення відповідача є такими, що не ґрунтуються на нормах права, а викладені в них висновки спростовані наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачу пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 18.12.2020 та розпочати її виплату, слід зазначити таке.

Так, згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Щодо дати, з якої позивачу слід здійснити перерахунок пенсії, суд виходить з положень частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, відповідно до якої пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії 18.12.2020, то саме з цієї дати слід призначити пенсію та розпочати її виплату.

З урахуванням викладеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України доходить висновку про наявність в діях відповідача порушень вимог чинного законодавства під час прийняття рішень щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком.

Як установлено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності його рішень.

Натомість, позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не були спростовані відповідачем.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду жодних належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про протиправність рішень відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком, а відтак вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з вимогами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3632, 00 грн. згідно з квитанцією № 66-380К від 07.05.2021.

Суд, керуючись частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачеві 3632, 00 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 51 від 21.12.2020 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 58 від 02.02.2021 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 58 від 18.02.2021 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 18.12.2020 та розпочати її виплату.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 3632, 00 грн. (три тисячі шістсот тридцять дві гривні 0 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (; місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 40).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Шевченко А.В.