Справа № 160/2341/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2021 року Справа № 160/2341/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить суд:
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 з 18.02.2016 року працював на посаді інспектора роти № 3 батальйону № 3 управління патрульної поліції в місті Крий Ріг.
07.02.2018 року позивач звільнений з органів поліції.
При цьому, позивач зазначає, що за час служби відповідачем неправомірно не виплачено грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час, а також не проведено індексацію такого грошового забезпечення.
Ухвалою суду від 18.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, відповідачем надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.
Виплата грошового забезпечення позивачу здійснювалась у відповідності до вимог чинного законодавства в межах номенклатури посад та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат встановлених відповідним наказом керівника в межах вимог чинного законодавства.
Відповідач вважає, що позивачем не доведено обставин, що вказують на неправильне або неповне нарахування грошового забезпечення, у зв`язку з чим, відповідач діяв на підставі і в межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом.
Тому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Крім того, відповідачем надано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначає, що особа має право звернутися з вимогою щодо несплати останньому доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час, стосовно доплати, яка виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Відповідач зазначає, що позивач безпосередньо до відповідача з вимогою здійснити виплату доплати за службу в нічний час за спірний період не звертався. Із вказаною вимогою в судовому порядку звернувся до відповідача 16.02.2021 року.
Таким чином, відповідач вважає, що позивач має право вимагати здійснити виплату доплати за службу в нічний час починаючи з 16.02.2018 року.
На думку відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду 16.02.2021 року з пропущенням строку на стягнення частини невиплаченої заробітної плати.
Вирішуючи дане клопотання, суд зазначає, що п. 11 розділу 1 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 р. № 260 грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Судом встановлено, що адвокат позивача звертався до відповідача із запитом від 16.01.2021 року, на який Департаментом патрульної поліції України надано лист від 08.02.2021 року «Про надання інформації», в якому відповідач повідомив, що підстави для нарахування доплати за службу в нічний час за період проходження служби в поліції ДПП, зокрема позивачу, відсутні.
Таким чином, суд не приймає до уваги твердження відповідача, що позивач не звертався до відповідача з питання виплати доплати за службу в нічний час за спірний період.
Згідно вказаного листа відповідача від 08.02.2021 року «Про надання інформації», адвокатський запит зареєстровано в ДПП 19.01.2021 року за №49 аз.
Суд зазначає, що позивач просить нарахувати та виплатити доплату за службу в нічний час за період з 18.02.2016 року по 07.02.2018 року, у той час як запит надійшов до відповідача 19.01.2021 року.
Тобто, позивач має право на виплату несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, грошового забезпечення в межах трьох років що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення, тобто з 19.01.2018 року, що входить в спірний період.
Водночас дата 16.02.2021 року, яку зазначає відповідач, є датою звернення позивача вже до суду.
Крім того, позивачем також заявлено позовну вимогу щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.
Таким чином, суд доходить висновку, що вказане клопотання не підлягає задоволенню.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 25.05.2016 року №142 о/с «По особовому складу» рядового поліції ОСОБА_1 призначено з 19.05.2016 року інспектором з посадовим окладом згідно штатного розпису та закріплено спеціальний жетон з індивідуальним номером - 0009522.
Згідно з наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07.02.2018 року № 110 о/с «По особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції з 19.02.2018 року з виплатою грошової компенсації за 3 доби невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2018 році.
Судом встановлено, що адвокат позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом від 16.01.2021 року щодо відомостей про грошове забезпечення позивача.
Листом від 08.02.2021 року «Про надання інформації» повідомлено, що підстав для нарахування доплати за службу в нічний час за період проходження служби в поліції ДПП позивачем відсутні.
Крім того, надано інформацію щодо кількості відпрацьованих нічних годин у нічний час за період проходження служби в поліції в ДПП позивача становить:
2016 рік: червень - 48 год., липень - 40 год., серпень - 32 год., вересень - 64 год., жовтень - 40 год., листопад - 24 год., грудень - 32 год.;
2017 рік: січень - 16 год., лютий - 24 год., березень - 64 год., квітень - 40 год., травень - 16 год., червень - 32 год., липень - 16 год., вересень - 8 год., жовтень - 16 год., листопад - 80 год., грудень - 64 год.;
2018 рік: січень - 8 год., лютий - 16 год.
Цим же листом повідомлено, що індексація грошового забезпечення поліцейських проводиться з листопада 2017 року.
Оскільки при звільненні позивачу не було здійснено нарахування та виплати доплати за службу в нічний час за спірний період, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. № 580-VIII (далі - Закон України № 580-VIII).
Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.1-2 ст. 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно пп. 3 п. 5 вищевказаної Постанови №988, визначено обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Водночас, критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання), визначаються Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, (далі - Порядок №260).
Згідно п.3 Розділу І вказаного Порядку №260 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 11 Розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Відповідно до п.11 Розділу ІІ Порядку №260, поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.
Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00 годин.
Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час. Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.
Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.
Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.
Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.
Судом встановлено, що позивач за період з 18.02.2016 року по 19.02.2018 року включно, відпрацював 680 години.
При цьому, відповідачем не надано підтверджень щодо виплати позивачу доплати за службу в нічний час за період з 18.02.2016 року по 19.02.2018 року, включно.
Разом з цим, пункт 11 Розділу І Порядку № 260 встановлює трирічний строк для одержання поліцейським неотриманого грошового забезпечення.
Оскільки адвокат позивача звернувся до відповідача із запитом від 16.01.2021 року щодо виплати позивачу доплати за службу в нічний час за спірний період 19.01.2021 року, то позивач має право на виплату недоплаченого грошового забезпечення з 19.01.2018 року по 19.02.2018 року (день звільнення).
Інших доказів звернення ОСОБА_1 до відповідача зі спірного питання матеріали справи не містять.
При цьому суд звертає увагу, що позивачем заявлено позовну вимогу щодо нарахування та виплати невиплаченого грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 18.02.2016 року по 07.02.2018 рік. В обґрунтування вказаного позивач зазначає, що 07.02.2018 року звільненій зі служби в поліції.
Натомість, судом встановлено, що відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07.02.2018 року № 110 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 19.02.2018 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Для ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити невиплачене грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 19.01.2018 року по 19.02.2018 рік.
При цьому, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про те, що грошове забезпечення позивачу виплачено в межах наявних асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції. Суд зазначає, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань, що відповідає практиці Європейського Суду з прав людини (рішення у справах "Бурдов проти Росії" , "Кечко проти України").
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення доплати за службу в нічний час, а саме, за період з 19.01.2018 року по 19.02.2018 року.
Щодо позовної вимоги про стягнення індексації грошового забезпечення, суд зазначає наступне.
За приписами ч. 5 ст. 94 Закону України "Про національну поліцію" грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" (тут - і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно із абзацом другим статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Частиною шостою статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно із статтею 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
При цьому, відповідно до визначення, яке міститься в абзаці третьому статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Згідно із статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин другої, шостої статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Згідно із статтею 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (тут - і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Відповідно до абзацу 5 пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з абзацами першим, другим, п`ятим, шостим пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Таким чином, на відповідача в силу приписів Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" покладено обов`язок нарахування та виплати індексації грошового забезпечення поліцейським.
Тому суд вважає за необхідне зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 19.01.2018 року по 19.02.2018 року.
Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначає наступне.
При тлумаченні положень статті 3 Кодексу законів про працю України Верховний Суд України вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова від 17 липня 2015 року у справі №21-8а15).
Оскільки спеціальними законами не визначено порядок виплати поліцейському середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до спірних відносин належить застосувати норми трудового законодавства.
Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України /далі - КЗпП України/, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Частиною другою вказаної статті встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
У постанові Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 440/2896/19 зазначено, що "за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності".
За вказаного правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції зазначає про відсутність підстав задоволення вимог позову у цій частині та помилковість протилежного висновку судів першої та апеляційної інстанцій".
Беручи до уваги встановлена судом у цій справі протиправні дії відповідача щодо не виплати грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час, суд доходить висновку, що обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виплати при звільнення грошової компенсації за службу в нічний час за період з 19.01.2018 року по 19.02.2018 року, виникне у відповідача лише після проведення такого нарахування на виконання рішення суду у цій справі.
Оскільки на момент розгляду судом цієї справи, спірні суми позивачу не нараховані та не виплачені, тобто остаточний розрахунок з позивачем відповідач не провів, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати при звільненні грошової компенсації з наразі є передчасною та задоволенню не підлягає як така, що заявлена на майбутнє.
У зв`язку із вищевикладеним, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Підсумовуючи наведене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, виходячи з системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що позовні вимоги належить задовольнити частково.
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
З даного приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 2, 4, 5 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. представником позивача надано до суду: копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2563 на ім`я ОСОБА_2 , ордеру на надання правничої (правової) допомоги, договору про надання правової допомоги № 26/12/2020/84 від 26.12.2020 року, акту здачі-приймання наданої правової (правничої) допомоги № 1 до договору про надання правової допомоги № 26/12/2020/84 від 26.12.2020 року.
Разом з тим, суд вбачає за необхідне звернути увагу на наступне.
Договір про надання правової допомоги № 26/12/2020/84 від 26.12.2020 року укладено між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Юлії Крат», від імені якого діє керуючий бюро, адвокат Крат Юлія Михайлівна (Адвокат), (Адвокатське бюро).
Відповідно до умов вказаного договору, Адвокатське бюро зобов`язується надавати правову допомогу клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Як вбачається із розділу 2 вказаного договору, з метою виконання даного договору Адвокатське бюро надає наступну правову допомогу: представляє у встановленому порядку інтереси клієнта у місцевих (загальних, господарських, адміністративних) та апеляційних судах, Вищому суді з питань інтелектуальної власності, Вищому антикорупційному суді, а також у Верховному Суді, зокрема, у справах щодо стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України заборгованості у вигляді доплати за службу в нічний час, заборгованості по індексації грошового забезпечення, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні тощо.
Під час представництва інтересів клієнта адвокату надаються усі без виключення права, належні позивачу, відповідачу, третій особі, заявнику, заінтересованій особі, скаржнику, чи іншому учаснику судового процесу відповідно до положень, визначених ГПК, ЦПК, КПК, КУпАП та КАС, як-то: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; подати зустрічний позов; визнати позов повністю або частково, подати відзив на позовну заяву; до закінчення підготовчого засідання змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви; укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу; подавати апеляційні та касаційні скарги; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами (п. 2.1 договору).
Пунктом 2.10. вказаного договору визначено, що виконання даного Договору здійснює адвокат Крат Юлія Михайлівна, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1841 від 08.08.2017 та/або адвокат ОСОБА_2 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 17.01.2019 серія ПТ № 2563, або інший залучений Адвокатським бюро працівник чи адвокат.
Проте, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1030217 на ім`я адвоката Туруті Захара Олеговича, як адвоката, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально, а не від бюро Адвокатським бюро «Юлії Крат», з яким укладено договір про надання правничої допомоги.
Суд враховує положення ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до якої адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:
1) договір про надання правової допомоги;
4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Тобто, в даному випадку повноваження адвоката позивача підтверджені матеріалами справи, проте, витрати позивача на правничу допомогу на даний момент є не підтвердженими.
Таким чином, суд вважає, що наразі позивачем не надано доказів щодо понесених судових витрат на правничу допомогу, тому така вимога є передчасною.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судовий збір у сумі 908,00 грн. було сплачено позивачем за звернення до суду з позовною вимогою про зобов`язання нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Оскільки у задоволенні вказаної позовної вимоги відмовлено, то витрати з оплати судового збору стягненню не підлягають.
Що стосується іншої частини позовних вимог, то позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
У іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06.07.2021 року.

Суддя І.О. Лозицька