Справа № 451/919/20
Суддя: Семенишин О. З.
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

02 липня 2021 рокуСправа №451/919/20
Провадження № 2-а/451/7/21

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Ференс І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Радехові адміністративну справу №451/919/20 за позовом ОСОБА_1 до інспектора управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта поліції Варениці Володимира Богдановича, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, серії ЕАМ №2550454 від 18.05.2020 року,-

в с т а н о в и в:

16 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта поліції Варениці Володимира Богдановича про скасування постанови, серії ЕАМ №2550454 від 18.05.2020 року.

В позовній заяві зазначає, що постановою інспектора управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта поліції Варениці Володимира Богдановича його ( ОСОБА_1 ) притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510.00 гривен, через ніби то вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. Згідно мотивувальної частини постанови, адміністративне правопорушення, полягає в тому, що ОСОБА_1 18 травня 2020 року о 14.20 год. здійснив стоянку по середині тротуару за адресою м.Львів , вул. Герцена, будинок 2, і таким чином перешкоджав руху пішоходів по ньому. Такі дії позивача інспектор патрульної поліції оцінив, як порушення п.15.10 «Д» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 03.10.2001 року, а саме: порушення стоянки у місцях де транспортний засіб, що стоїть зробить неможливим рух інших транспортних засобів або пішоходів. Позивач вважає, що такі його дії на переконання відповідача, підпадають під положення (диспозицію) частини 3 ст.122 Кодексу про адміністративні правопорушення, а саме: «....порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху». Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є протиправною та підлягає скасуванню. Просить скасувати постанову інспектора управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта поліції Варениці Володимира Богдановича про скасування постанови, серії ЕАМ №2550454 від 18.05.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень (а.с.1-2).

Позивач в судове засідання не з`явився, проте надіслав в адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності згідно наявних матеріалів справи. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.26).

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про місце, час розгляду судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надходив (а.с.33,35).

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, хоча про місце, час розгляду судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надходив (а.с.34,36).

Із врахуванням наведеного, на підставі ст.205 та ч.4 ст.229 КАС України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд встановив, що 18 травня 2020 року інспектором управління патрульної поліції у Львівській області лейтенантом поліції Вареницею Володимиром Богдановичем винесено постанову серії ЕАМ №2550454 від 18.05.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП за порушення п.15.10 ПДР та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень (а.с.3-4).

Відповідно до ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачено, що ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пунктів 15.1-15.3 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Положеннями п.15.10 «Д» ПДР України регламентовано, що стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

При цьому, п.15.10 «В» визначено, що стоянка заборонена, на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Відповідно до п.1.10 ПДР перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Враховуючи вищевказане, аналізуючи законодавчі норми в комплексі, суд дійшов висновку, що інспектор при встановленні складу адміністративного правопорушення за ч.3 ст.122 КУпАП не навів даних, яким саме чином позивач перешкоджав руху пішоходів, адже Правилам дорожнього руху України не заборонено стоянку на тротуарах у визначених випадках. Якщо ж малося на увазі, що транспортний засіб стоїть на тротуарі таким чином, що для руху пішоходів залишається менше 2 м, то таке правопорушення передбачено іншим пунктом ПДР України і для його встановлення необхідно провести відповідні вимірювання, адже відстань у 2 м, яка має залишатися для руху пішоходів не є оціночним судженням, а тому не може визначатися без проведення відповідних вимірювань, про що в постанові інспектора управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 нічого не зазначено. Проте, навіть у випадку, якщо такі вимірювання проводилися, то в цьому випадку, інспектором невірно застосовано положення Правил дорожнього руху України та відповідно не вірно кваліфіковано адміністративне правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283і284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Так, в постанові інспектора управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта поліції Варениці Володимира Богдановича серії ЕАМ №2550454 від 18.05.2020 року зазначається, що до постанови додаються пояснення двох очевидців, проте такі до постанови не долучено та представник відповідача такі докази суду також не надав.

Згідно із ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував порушення позивачем вимог ч.3 ст. 122 КУпАП.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації №R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам Держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, а відтак в розумінні п.3 ч.3 ст.286 КАС України постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності слід скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Керуючись статтями 9, 72, 77,205,229,241,286 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову інспектора управління патрульної поліції у Львівській області лейтенанта поліції Варениці Володимира Богдановича серії ЕАМ №2550454 від 18.05.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (79053, місто Львів, вул. Перфецького, будинок 19, ) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 2 липня 2021 року.