Справа № 420/7516/21
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7516/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСОЛЬЛАЙН» до Головного Управління ДПС в Одеській області та Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

07.05.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСОЛЬЛАЙН» до Головного Управління ДПС в Одеській області та Державної податкової служби України, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Головного управління ДПС у Одеській області про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному державному реєстрі податкових накладних від 17.11.2020 року №2144647/42289205 про відмову в реєстрації податкової накладної № 194 від 21.10.2020 року;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСОЛЬЛАЙН» від 21.10.2020 року № 194 на суму 9679,00 грн. (в т.ч. ПДВ 613,17 грн.) датою подання.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що в оскаржуваному рішенні №2144647/42289205 від 17.11.2020 року про відмову в реєстрації податкової накладної № 194 від 21.10.2020 року Комісією не зазначено конкретного переліку документів, які мають бути подані платником податків, а наведено лише загальне найменування з вичерпного переліку без додаткової конкретизації, що позбавляє можливості встановити, які саме документи не надані позивачем. Позивач стверджує, що платником податків разом із поясненнями подано достатню кількість копій документів з аналізу яких можна зробити висновок про реальність здійснення господарської операції: договір, на виконання якого складено ПН № 194, первинні документи, передбачені п. 5 Порядку № 520. Оскаржуване рішення не містить мотивів відхилення наданих пояснень та документів. Комісією не було з`ясовано специфіку проведених господарських операцій та не визначено документів, які є достатніми для підтвердження реальності господарських операцій з урахуванням їх змісту і обсягу. На переконання позивача оскаржуване рішення про відмову в реєстрації податкової накладної є формальним та об`єктивно не містить чіткого визначення підстав та мотивів для його прийняття, а тому не може бути визнано законним та обґрунтованим та підлягає скасуванню.

12.05.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

01.06.2021 року представником відповідача ГУ ДПС в Одеській області, до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ГУ ДПС в Одеській області не погоджується з даним позовом та вважає його необґрунтованим. Як стверджує представник відповідача ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН» направлено на реєстрацію до Єдиного державного реєстру податкову накладну № 194 від 21.10.2020 року. За отриманою квитанцією з єдиного вікна приймання звітності ДПС України підприємству було повідомлено, що відповідно до п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України, реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. Як стверджує представник відповідача, факт виявлення ризиковості ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН», який був зазначений в квитанції № 1 щодо зупинення реєстрації податкової накладної № 194 від 21.10.2020 року, вже був відомий позивачу при направлені податкової накладної на реєстрацію, оскільки відповідно до даних інформаційної системи контролюючого органу 17.11.2020 року останнім прийняте рішення про відповідність платника податків критеріям ризиковості. ГУ ДПС в Одеській області вважає, що посилання на невизначення податковим органом у квитанції № 1 документів, які слід надати на розгляд комісії суперечить визначеним вимогам чинного законодавства щодо встановленого переліку обов`язкової інформації квитанції № 1. Позивачем в підтвердження реальності відображених у податкових накладних господарських операцій також не було надано бухгалтерського документа (наприклад, оборотно-сальдових відомостей, аналізів або карток по субрахункам рахунків 10, 15, 30, 31, 36, 66, 90, 93 тощо, Плану рахунків бухгалтерського обліку (або їх аналогів відповідно до Спрощеного плану рахунків), які б свідчили про зміну активів та пасивів підприємства внаслідок проведення зазначених господарських операцій, що б сприяло підтвердженню настання реального економічного ефекту для позивача від господарських операцій, відображуваних у ПН позивача (наявність ділової мети)). З огляду на ненадання ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН» разом із повідомленням всіх необхідних документів, Комісією яка приймає рішення щодо реєстрації або відмову в такій реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування було винесено оскаржуване рішення про відмову в реєстрації податкової накладної. Також відповідач вважає, що правові підстави для зобов`язання ДПС здійснити реєстрацію спірних податкових накладних саме датою їх направлення до ДПС України відсутні.

08.06.2021 року представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що наведені відповідачем у відзиві доводи не спростовують зазначених у позові обставин та не доводять обґрунтованість оскаржуваного рішення. Посилання відповідача на обізнаність позивача про віднесення його до ризикових підприємств жодним чином не позбавляє обов`язку зі складення податкової накладної та її подальшої реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Включення позивача до переліку ризикових платників податку на додану вартість тягне за собою правові наслідки у вигляді зупинення реєстрації усіх без виключень податкових накладних/розрахунків коригувань, поданих платником, що носить для позивача виключно негативний характер.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНСОЛЬЛАЙН» згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань зареєстроване в Єдиному державному реєстрі 06.07.2018 року, номер запису: 0066837. Основним видом діяльності позивача є: Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (код КВЕД 52.29) (а.с.85-90).

13.08.2020 року року між ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН» та ТОВ «ФЬОРСТ ВЕЙ» було укладено Договір транспортно-експедиторського обслуговування № TO 40705426, відповідно до предмету якого клієнт доручає, а експедитор зобов`язується організувати за рахунок клієнта транспортно-експедиторське обслуговування (ТЕО), перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів по території України і в міжнародному сполученні, а також надання інших транспортно-експедиторських послуг клієнтові за погодженням сторін (п.1.1), (а.с.39-46).

17.11.2020 року сторонами договору оформлено заявку № CL-000546 до Договору транспортно-експедиторського обслуговування № TO 40705426 від 13.08.2020 року, за яким ТОВ «ФЬОРСТ ВЕЙ» замовило послуги з організації перевезення та експедирування вантажу в контейнері(ах) № НОМЕР_1 згідно коносаменту № ЕURFLB2082302ОDS, (а.с.47-48).

21.10.2020 року ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН» виставлено рахунок на оплату даних послуг (рахунок на оплату № 933 від 21.10.2020 року) (а.с.49).

21.10.2020 року за актом надання послуг № 933 від 21.10.2020 року позивачем на користь ТОВ «ФЬОРСТ ВЕЙ» були виконані наступні роботи (надані такі послуги):

Морське перевезення за межами території України;

Транспортні послуги на території України;

Винагорода експедитора на території України.

Вартість наданих послуг 7358,00 грн (а.с.50).

Як вбачається з платіжного доручення № 1560 від 03.12.2020 року ТОВ «ФЬОРСТ ВЕЙ» перераховано на рахунок ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН» кошти в сумі 42464,53 грн згідно рахунку № 933 від 21.10.2020 року, № 1215, від 20.11.2020 року, № 1009 від 28.10.2020 року у т.ч. ПДВ 1624,54 грн (а.с.51).

За наслідками здійснення господарської операції ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН» складено податкову накладну № 194 від 21.10.2020 року та направило її для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

12.11.2020 року на адресу позивача з Автоматизованої системи «Єдине вікно подання електронних документів» ДПС України, надійшла квитанція, згідно з якою документ прийнято, проте реєстрація зупинена. Відповідно до п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК від 21.10.2020 № 194 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. Платник податку, яким подано для реєстрації ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідає п.8 Критеріїв ризиковості платника податку. Пропонуємо надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладноУрозрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Додатково повідомляємо: показник "D"=4.1944%, "Р"=233867.24 (а.с.19).

13.11.2020 року позивачем до контролюючого органу направлено повідомлення №19 про надання пояснень та копії документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено з додатками у кількості 4 додатки, а саме: пояснювальна записка (а.с.25-30), акт надання послуг № 933 від 21.10.2020 року (а.с.31) акт № 170 від 02.10.2020 року (а.с.34), акт приймання передачі частки у статутному капіталі ТОВ «СКІФ ФОРВАРДІНГ» від 18.03.2020 року, (а.с.27).

В поясненнях зазначено, що дані ПН було заблоковано у зв`язку з підозрою на відповідністю п.8 Критеріїв ризиковості платника податку. Було подано Повідомлення про подання інформації та копій Документу щодо невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку. До даного повідомлення додано копію пояснень, що містять роз`яснення про роботу підприємства, первинні документи, а також договір з компанією по якій було заблоковано ПН та висловлено прохання розблокувати ПН (а.с.20).

За результатами розгляду повідомлення про надання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено, комісією Головного управління ДПС в Одеській області прийнято рішення від 17.11.2020 року № 2144647/42289205 про відмову в реєстрації податкової накладної № 194 від 21.10.2020 року у зв`язку з ненаданням платником податків копій документів: первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (Інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних (а.с.37-38).

Суд зазначає, що контролюючим органом не здійснено підкреслення документів, які не надані позивачем для конкретизації та чіткості які саме документи не надані товариством.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно п.п. 14.1.60 п. 14.1 ст. 14 ПК України, єдиний реєстр податкових накладних реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року № 1246 затверджений порядок ведення вказаного Реєстру.

Згідно з п. 12 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» (надалі - Порядок № 1246) після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200 1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Пунктом 13 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних (далі - Порядок № 1246) передбачено, що за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДФС (п. 14 Порядку № 1246).

Відповідно до положень п. 15 Порядку № 1246 у квитанції зазначаються дата та час її формування, реквізити податкової накладної та/або розрахунку коригування та результат перевірки.

Згідно приписів п. 17 Порядку № 1246 у разі зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування формується квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Така квитанція одночасно надсилається постачальнику (продавцю) та отримувачу (покупцю) - платнику податку.

На момент прийняття у встановленому порядку рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування щодо такої податкової накладної проводяться перевірки, визначені пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), за результатами яких формується квитанція про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування, яка надсилається платнику податку разом з відповідним рішенням пункту (п. 18 Порядку № 1246).

Спірні відносини щодо зупинення реєстрації податкових накладних в Реєстрі врегульовані постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року № 1165 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних», яка є чинною з 01.02.2020 року та якою затверджені Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та Порядком розгляду скарги щодо рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 3 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі Порядок № 1165) встановлено, що податкові накладні/розрахунки коригування перевіряються щодо відповідності ознакам безумовної реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування.

До таких ознак безумовної реєстрації вказаним пунктом віднесено:

- податкова накладна не підлягає наданню отримувачу (покупцю) та/або складена за операцією, звільненою від оподаткування (п.п. 1 п. 3);

- невеликий обсяг постачання, зазначений платником податку в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі в поточному місяці, з урахуванням поданої для реєстрації в Реєстрі податкової накладної/розрахунку коригування (менше 500 тис. гривень за дотриманням певних умов щодо обсягу постачання у поточному місяці за операціями з одним отримувачем, суми ПДВ, сплаченої у попередньому місяці, та виконанням керівником роботи за аналогічною посадою не більше ніж у трьох (включно) платників податку (п.п. 2 п. 3);

- одночасне виконання умов, що характеризують податкове навантаження платника. А саме: загальна сума податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), сплачена за останні 12 календарних місяців, становить більше 1 млн. гривень; значення показника D, розрахованого згідно з цим підпунктом, становить більше 0,05; значення показника Р становить менше, ніж значення, розраховане за відповідною формулою. При цьому значення таких показників, що характеризують податкове навантаження, відображаються в електронному кабінеті платнику податку (п.п. 3 п. 3);

- у податковій накладній/розрахунку коригування відображена операція з товаром за кодом згідно з УКТЗЕД та/або послугою за кодом згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, які зазначені у таблиці даних платника податку, врахованій контролюючим органом (п.п. 4 п. 3).

Пункт 4 Порядку № 1165 встановлює, що у разі коли за результатами перевірки ПН визначено, що вона відповідає одній з ознак безумовної реєстрації згідно пункту 3 цього Порядку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування не зупиняється в Реєстрі.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1165, платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі ПН, що не відповідає жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку та показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (відповідно додатки 1 та 2), а податкова накладна, що не відповідає жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3).

Згідно п. 6 Порядку № 1165, у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Також вказаним пунктом передбачено, що питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку розглядається комісією регіонального рівня.

У разі встановлення відповідності платника податку хоча б одному з критеріїв ризиковості платника податку комісією регіонального рівня приймається рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.

Включення платника податку до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, здійснюється в день проведення засідання комісії регіонального рівня та прийняття відповідного рішення.

Платник податку отримує рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку через електронний кабінет у день прийняття такого рішення (додаток 4 до Порядку № 1165).

У рішенні зазначається підстава, відповідно до якої встановлено відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.

Критерії ризиковості здійснення операцій наведені у Додатку 3 до Порядку № 1165.

Так, відповідно до п. 8 Критерії ризиковості платника податку на додану вартість (Додаток 3 до Порядку № 1165) визначено як критерій у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.

Згідно додатку 4 Порядку № 1165 в рішенні про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку обов`язково зазначається підстава його прийняття, зокрема, відповідний пункт критеріїв ризиковості платника податку та у разі відповідності пункту 8 критеріїв ризиковості платника податку розшифровується, яка саме податкова інформація.

Загальними вимогами, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

З огляду на зміст оскаржуваного рішення підставою для його прийняття стало ненадання позивачем копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури/інвойси, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних.

Як встановлено судом, контролюючим органом в оскаржуваному рішенні не здійснено підкреслення документів, які не надано позивачем.

Тобто, комісією ГУ ДПС в Одеській області формально визначено підстави для прийняття оскаржуваного рішення та не наведено конкретної інформації з приводу документів, які не надані позивачем, проте є необхідними для прийняття рішень про реєстрацію податкової накладної.

Отже, оскаржуване рішення не містить конкретних підстав його прийняття, як передбачено Порядком № 1165, що свідчить про його необґрунтованість та невмотивованість.

Згідно з вимогами п. 9, п. 10 та п. 11 Порядку № 520 письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 4 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів.

Комісія регіонального рівня приймає рішення про: реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

Підставами для прийняття комісією регіонального рівня рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі; та/або ненадання платником податку копій документів відповідно до пункту 5 цього Порядку; та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що рішення Комісії державної податкової служби повинно містити чітку підставу для відмови в реєстрації податкової накладної.

На підтвердження реальності здійснення господарської операції, позивачем подані пояснення з підтверджуючими документами.

Разом з тим, суд, в межах даної спірної ситуації, звертає увагу на те, що приймаючи рішення про реєстрацію податкової накладної, контролюючий орган не повинен здійснювати повний аналіз господарської операцій позивача на предмет їх реальності. Змістовна оцінка господарської операції може бути проведена лише за результатом здійснення податкової перевірки, підстави та порядок проведення якої визначено нормами Податкового кодексу України. У свою чергу, при реєстрації податкових накладних фактично проводиться моніторинг операції чи платника податків лише за зовнішніми (формальними) критеріями. Тому і суд за результати розгляду цієї справи не робить висновків щодо реальності господарських операцій за участю позивача, а лише оцінює наявність чи відсутність підстав для реєстрації податкової накладної.

Таким чином, зважаючи на наявність достатніх документів для спростування сумнівів щодо ризиковості здійснення операцій, та на те, що наданих контролюючому органу документів було достатньо для прийняття рішень про реєстрацію податкових накладних, останній не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації податкових накладних.

Суд вважає, що надані позивачем до контролюючого органу, а також до суду, документи підтверджують настання обставин, з якими закон пов`язує виникнення податкових зобов`язань та права виписки податкової накладної та, як законний обов`язок здійснення її реєстрації. Надані позивачем документи складені з дотриманням вимог законодавства були достатніми для реєстрації податкової накладної № 194 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, за наведених вище обставин суд дійшов висновку, що рішення Головного управління ДПС в Одеській області є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання зареєструвати подану податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних віднесено до обов`язків платника податків.

В той же час, наведені норми розраховані на відсутність спірних правовідносин, позаяк у випадку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування механізм її подальшої реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних є іншим.

Згідно з приписами п. 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246, податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій:

прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;

набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДПС відповідного рішення);

неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

Внесення відомостей до Реєстру на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, здійснюється з дотриманням вимог цього Порядку. При цьому вимоги абзацу десятого пункту 12 цього Порядку не застосовуються до податкової накладної та/або розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в установленому порядку.

Датою внесення відомостей до Реєстру вважається день, зазначений в рішенні суду, або день набрання законної сили таким рішенням.

Отже, реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, реєстрацію якої попередньо було зупинено, є повноваженням Державної податкової служби України.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення про відмову в реєстрації в ЄРПН податкової накладної, ознак щодо порушення позивачем вимог законодавства щодо складення податкової накладної немає, відтак є достатні підстави для прийняття рішення про реєстрацію таких.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

З урахуванням зазначеного позовні вимоги за даним позовом є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Суд зазначає, що 29.06.2021 року представником позивача надано заяву з додатками про розподіл судових витрат, згідно якої останній просить стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України на користь ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН» судові витрати, пов`язані з розглядом справи № 420/7516/21, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9556 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 75 копійок.

Дослідивши матеріали справи та надані до заяви додатки, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону:

договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами 2 та 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що на підтвердження здійснення понесених позивачем витрат у зв`язку із розглядом справи представником позивача надані до суду: договір про надання правничої допомоги № 6/31/08 від 31 серпня 2020 року, додаткову угоду № 2 від 01.02.2021 року, лист АО «МІТРАС» директору ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН» від 31.08.2020 року № 1/08 про залучення адвоката, лист ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН» від 31.08.2020 року, договір про залучення адвоката від 31.08.2020 року, акт прийому-передачі правничої допомоги № 16 від 23 червня 2021 року, рахунок-фактура № 23/06/2021/16 від 23 червня 2021 року на суму 9556,75 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі правничої допомоги № 16 від 23 червня 2021 року АО «МІТРАС» клієнту ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН» надано наступні юридичні послуги: Попередній аналіз наданих Замовником документів, дослідження законодавчої бази, вироблення правової позиції, консультування замовника щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) 04.02.2021 року 2 години роботи адвоката; - Підготовка позовної заяви, формування додатків до позовної заяви 30.04.2021 року 2 години роботи адвоката; - Правовий аналіз відзиву на позовну заяву 01.06.2021 року 1 година роботи адвоката; - Підготовка та подання відповіді на відзив, формування додатків до відповіді на відзив, направлення відповіді на відзив відповідачам та суду 07.06.2021 року 2 години роботи адвоката;

Замовник витратив на надання правничої допомоги, передбаченої у п. 1 Даного акту загалом 7 годин робочого часу (п. 2 акту).

Сторони погодили, що загальна вартість наданої виконавцем замовнику правничої допомоги, яка передбачена п. 1 даного акту склала гривневий еквівалент 350 доларів США по офіційному курсу НБУ, що становить 9556,75 грн (п. 3 акту).

На підтвердження факту оплати послуг надано рахунок-фактуру № 23/06/2021/16 від 23 червня 2021 року на суму 9556,75 грн.

В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Аналізуючи документи, надані представником позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу, враховуючи незначну складність справи (оскільки дана категорія справ дуже поширена), наявність аналогічних спорів ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН» до ГУ ДПС в Одеській області, в яких АО «МІТРАС» також представляло інтереси позивача, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) враховуючи також інші критерії оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката, встановлені ч.5 ст. 134 КАС України суд вважає обґрунтованим частково стягнути з відповідача кошти на правову допомогу у розмірі 4000 грн, що на переконання суду є співмірним розміром до стягнення.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 133, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСОЛЬЛАЙН» (65014, м.Одеса, вул. Інбер Віри, буд. 5, прим. 302н, ) до Головного Управління ДПС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул. Семінарська, 5, ) та Державної податкової служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, 8, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Головного управління ДПС у Одеській області про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному державному реєстрі податкових накладних від 17.11.2020 року №2144647/42289205 про відмову в реєстрації податкової накладної № 194 від 21.10.2020 року.

Зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСОЛЬЛАЙН» від 21.10.2020 року № 194 на суму 9679,00 грн. (в т.ч. ПДВ 613,17 грн.) датою подання.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСОЛЬЛАЙН» судові витрати у розмірі 3135,00 грн (три тисячі сто тридцять п`ять гривень).

Стягнути Державної податкової служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСОЛЬЛАЙН» судові витрати у розмірі 3135,00 грн (три тисячі сто тридцять п`ять гривень).

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова