Справа № 640/8794/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 липня 2021 року

м. Київ

справа № 640/8794/20

адміністративне провадження № К/9901/22431/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України про визнання протиправними та нечинними рішень в частині, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України, в якому просила: визнати протиправними та нечинними положення пункту 1, абзаци 2 - 4 пункту 3 та у назві додатку 1постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» (далі - постанова КМУ №870) у до неї; зобов`язати Кабінет Міністрів України унести зміни до постанови КМУ №870, а саме: у пунктах 1, 3 слова «ліквідувати» замінити на «реорганізувати», «ліквідуються» замінити на «реорганізуються» та викласти частину постанови у такій редакції: пункт 1: «... 1. Реорганізувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1...»; пункт 3: «... Установити, що: територіальні органи Міністерства юстиції, які реорганізуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції; здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією територіальних органів згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням міжрегіональних територіальних органів згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Міністерство юстиції; міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які реорганізуються згідно з пунктом 1...»; у додатку 1 унести наступні зміни: «...ПЕРЕЛІК територіальних органів Мін`юсту, що реорганізуються...»; зобов`язати Міністерство юстиції України привести у відповідність до виправленої постанови КМУ № 870 наказ Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2019 року № 3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» та інші нормативно-правові акти, складені на підставі спірної постанови; вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року, в позові відмовлено.

18 червня 2021 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року. Заявник, посилаючись на пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та задовольнити позов.

Предметом спору у цій справі є правомірність окремих положень постанови Кабінету Міністрів України.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що оскаржує судові рішення на підставі підпунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, проте яку саме норму застосовано судами без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах позивач не зазначила, як і не зазначила норми, яка потребує такого висновку.

Крім того, за приписами пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження є застосування судом норми права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду, однак прикладів справ, розглянутих Верховним Судом позивач не зазначила, обмежившись наведенням рішень Верховного Суду України у справах №№21-8а14, 21-108а14 та 21-484а14, що виключає можливість розгляду цієї справи на підставі пункту 1 частини четвертої 328 КАС України.

Водночас посилання ОСОБА_1 на «відсутність правової позиції Верховного Суду щодо порушення норм статті 104 Цивільного кодексу України» не є підставою для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки висновок щодо норми ЦК України Верховний Суд може надати у адміністративній справі виключно за умови її застосування у системному зв`язку з іншими нормами в адміністративному судочинстві.

Інші аргументи позивача зводяться до опису обставин справи, наведення загальних цитат із судових рішень у справах, розглянутих Верховним Судом та Верховним Судом України щодо ліквідаційної процедури юридичної особи без відповідного взаємозв`язку із виключеними підставами, передбаченими частиною четвертою статті 328 КАС України.

Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність справи та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Решта доводів касаційної скарги зводяться до порівняльного аналізу процедур ліквідації та організації, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій та незгоди з висновками судів щодо дискреційних повноважень відповідачів .

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду та невідповідність судових рішень висновкам Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання щодо поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України про визнання протиправними та нечинними рішень в частині, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко