Справа № 360/2785/21
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

05 липня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2785/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2021 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області для нарахування пенсії за віком. Управлінням Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області в призначенні пенсії було відмовлено в зв`язку з недостатнім загальним стажем роботи.

Відповідачем до загального стажу не зараховані наступні періоди: з 15.11.1990 по 10.05.1993 року в зв`язку з відсутністю підстави про зарахування на роботу; з 24.07.1996 по 16.05.1997 року в зв`язку з тим що у графі 4, підстава про звільнення дописана ручкою іншого кольору.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджено Постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р.

Отримати довідку щодо підтвердження моєї роботи в період з 15.11.1990 по 10.05.1993 року неможливо в зв`язку ліквідацією підприємства та відсутністю архівних документів в м. Луганськ.

Щодо трудового стажу в період з 24.07.1996 по 16.05.1997 роки заявляє що належній йому трудовій книжці НОМЕР_1 від 23.08.1982 року: записом під №19 від 24.07.1996 року зазначено про прийняття його на роботу на посаду інспектора по стягненню місцевих зборів Станично-Луганського районного підприємства ветеринарної медицини згідно наказу № 57-а від 24.07.1996; записом під № 20 від 16.05.1997 зазначено про звільнення з займаної посади за власним бажанням згідно наказу 14-к від 16.05.1997. Факт роботи в Станично-Луганському районному підприємстві ветеринарної медицини, в зв`язку з відсутню архівних документів вказаного підприємства в комунальному підприємстві «Районний трудовий архів», підтверджують свідченням двох свідків, а саме; ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які знали його по спільній роботі в вказаний період та мають відповідні записи в їх трудових книжках.

Враховуючи вищенаведене позивач просить суд:

- визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про відмову у зарахуванні до трудового стажу ОСОБА_1 період роботи в Станично-Луганському районному підприємстві ветеринарної медицини в період з 24.07.1996 по 16.05.1997 роки неправомірною.

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період роботи в Станично-Луганському районному підприємстві ветеринарної медицини з 24.07.1996 по 16.05.1997 та здійснити призначення пенсії за віком з урахуванням до стажу вищезазначеного періоду роботи з дня звернення за призначенням пенсії.

Ухвалою суду від 04 червня 2021 року провадження у справі за даним адміністративним позовом було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 24-25).

23 червня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 29-32), в обґрунтування якого зазначено, що 09.03.2021 позивач звернувся до управління із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 додав: трудову книжку НОМЕР_1 видану 26.07.2001 року; паспорт серії НОМЕР_2 від 26.07.2001 року.; картку фізичної особи платника податків від 06.03.2007року; диплом НОМЕР_3 від 01.07.1982 року; довідку №13 відл 03.02.2021; довідку №70 від 17.02.2021; заяву про виплату пенсії або грошової допомоги від 05.02.2021.

Інших документів про трудовий стаж заявником надано не було.

Згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.01.2021р. по 31.12.2021р. право на призначення пенсії за віком мають чоловіки, після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років.

В трудовій книжці позивача зроблено запис № 19 від 24.07.1996 року про працевлаштування в Станично-Луганське районне підприємство вет/медицини та запис № 20 від 16.05.1997 року про звільнення. У графі 4 запису про звільнення, підстава звільнення виконана ручкою, яка має інший колір.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За довідкою Станично- Луганської районної державної лікарні ветеринарної медицини №41 від 24.03.2021 даних про працевлаштування позивача на підприємстві в вищеозначений період не встановлено.

Документальних підтверджень наявності вищезазначених підстав, які б дали позивачу право на підтвердження трудового стажу показаннями свідків ним не надано. Крім того в трудовій книжці ОСОБА_2 запис про звільнення з підприємства внесено з помилкою.

Таким чином, зарахувати зазначений період, а саме з 27.07.1996 року по 16.05.1997, до трудового стажу необхідного для призначення пенсії за віком позивачу не можливо.

Таким чином, призначити пенсію за віком не має можливості, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Враховуючи вищевикладене, рішенням управління від 11.03.2021 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу відповідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в межах вимог ст. 72-79, 90 КАС України, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 09 березня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 41) та додав до заяви трудову книжку НОМЕР_1 видану 26.07.2001 року, паспорт серії НОМЕР_2 від 26.07.2001, картка фізичної особи платника податків від 06.03.2007, диплом НОМЕР_3 від 01.07.1982, довідка №13 від 03.02.2021, довідка №70 від 17.02.2021, заява про виплату пенсії або грошової допомоги від 05.02.2021.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області від 11.03.2021 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком (а.с. 37).

В обґрунтування відмови зазначено, що до загального стажу не зараховано періоди роботи:

- з 15.11.1990 по 10.05.1993 року у зв`язку із порушенням ті. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за №110 (далі - Інструкція) - відсутня підстава про зарахування на роботу;

- з 24.07.1996 по 16.05.1997 у зв`язку з тим, що у графі 4, підстава про звільнення дописана ручкою іншого кольору, що порушує вимоги пп.2.4 Інструкції.

Згідно п. 2.24 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

- з 17.08.1982 по 01.09.1982 у зв`язку з відсутністю підпису на звільненні, що порушує вимоги п. 4.1 Інструкції, в якому зазначено: у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в призначенні пенсії ОСОБА_1 станом на 11.03.2021 року відмовлено.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за№ 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-ХІІ, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (частина перша та друга статті 7 Закону № 1788-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

При цьому, статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Пунктом 3 Порядку 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд дійшов висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-ХП).

Таким чином, інші документи мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 04 березня 2020 року у справі №367/945/17.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_4 (а.с.6-7), позивач у спірні періоди:

- з 24.07.1996 по 16.05.1997 працював в Станично-Луганському районному підприємстві ветеринарної медицини на посаді інспектора по стягненню місцевих зборів.

Відповідач, відмовляючи в зарахуванні періоду роботи позивача з 24.07.1996 по 16.05.1997 працював в Станично-Луганському районному підприємстві ветеринарної медицини посилається на те, що підстава про звільнення дописана ручкою іншого кольору, що порушує вимоги пп.2.4 Інструкції.

При цьому, суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача містять повну інформацію про роботу позивача у спірний період та характер виконуваних позивачем робіт, окрім того вказані записи виконані у відповідності до вимог законодавства, із зазначенням відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, та без будь-яких помилок або виправлень.

В свою чергу, порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Так, згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Відповідно до абз. 2 п. 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» (чинної на час звільнення позивача у вказаному періоді) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відтак, суд вважає, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки посадовими особами підприємства, на якому позивач працював, не може бути підставою для не зарахування органом Пенсійного фонду України трудового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту позивача.

Посилання відповідача у відзиві на довідку Станично-Луганської районної державної лікарні ветеринарної медицини № 41 від 24.03.2021, відповідно до якої відсутні данні про працевлаштування позивача на підприємстві в вищеозначений період суд не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки в рішенні від 11.03.2021 управління не посилається на вищезазначену довідку, не наведені підстави, які зазначені у відзиві на позовну заяву для відмови у призначенні пенсії позивачу, відповідач не має право посилатися на такі підстави, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Крім того, довідка Станично-Луганської районної державної лікарні ветеринарної медицини сформована 24.03.2021, тобто після прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, що ще раз вказую не те, що дана довідка не покладалась відповідачем у оскаржуване рішення.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що трудова книжка містить усі необхідні відомості про роботу позивача у спірні періоди, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави їх не враховувати.

Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за віком, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а із заявою про призначення пенсії звернувся 09.03.2021, тобто на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досяг необхідного віку 60 років, встановленого частиною першої статті 26 Закону № 1058-IV.

Як вбачається з рішення Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області від 11.03.2021, загальний стаж позивача складає 27 років 04 місяці 1 день.

При цьому, враховуючи встановлені судом обставини та висновки суду, щодо того, що до страхового стажу позивача підлягають зарахуванню спірні періоди його роботи з 24.07.1996 по 16.05.1997, які дають підстави для призначення позивачу пенсії за віком у відповідності до вимог частини першої статті 26 Закону №1058-IV.

Щодо обраного позивачем способу захист суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною третьою статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною четвертою цієї статті визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із прийняттям відповідачем рішення від 11.03.2021, а не з діями, вчиненими останнім з метою виконання своїх функцій та повноважень, суд вважає, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області від 11.03.2021 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня звернення із заявою про призначення пенсії - з 09.03.2021, зарахувавши до загального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 24.07.1996 по 16.05.1997 в Станично-Луганському районному підприємстві ветеринарної медицини на посаді інспектора по стягненню місцевих зборів.

Самі по собі дії відповідача не тягнуть для позивача настання будь-яких негативних наслідків, відповідно, такий спосіб захисту, як визнання їх протиправними, жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача. Тому суд вважає за необхідне на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з обранням належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн (а. с. 5).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 04 червня 2021 року позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 908,00 грн до ухвалення судового рішення у даній справі.

Як вже вище вказано, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на те, що судом встановлено порушення відповідачем конституційного права позивача на отримання пенсії як складової частини права на соціальний захист, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 908,00 грн, стягнути до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області від 11.03.2021 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (, місцезнаходження: 93600, Луганська область, Станично-Луганський район, смт. Станиця Луганська, вул. 1 Травня, 20) призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком відповідно ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня звернення із заявою про призначення пенсії - з 09.03.2021, зарахувавши до загального стажу період роботи з 24.07.1996 по 16.05.1997 в Станично-Луганському районному підприємстві ветеринарної медицини на посаді інспектора по стягненню місцевих зборів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (, місцезнаходження: 93600, Луганська область, Станично-Луганський район, смт. Станиця Луганська, вул. 1 Травня, 20) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Ірметова