Справа № 120/1423/21-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 червня 2021 р. Справа № 120/1423/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Поділля" до Головного управління ДПС у Вінницькій області, що діє як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Поділля" (далі - ТОВ "Птахофабрика Поділля", позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області, контролюючий орган, відповідач). За змістом позову позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Вінницькій області від 27.11.2020 № , яким ТОВ "Птахофабрика Поділля" зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість (далі - ПДВ), що нараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 21 декларації) за липень 2020 року в розмірі 227751 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що висновки акта перевірки є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на належних доказах, а прийняте податкове повідомлення-рішення від 27.11.2020 № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Свою позицію мотивує тим, що надані відповідачу в процесі перевірки та разом із запереченнями на акт перевірки первинні документи належним чином оформлені та підтверджують реальність операцій та походження товару від контрагента; позивач та його контрагент на момент здійснення операцій мали належну правосуб`єктність; в результаті операцій відбулися зміни в структурі активів позивача та контрагента; операції позивача з контрагентом були здійснені в рамках господарської діяльності учасників і переслідували ділову мету; отриманий товар використаний позивачем у своїй господарській діяльності; відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача або можливої фіктивності контрагента, або обізнаності позивача щодо дефектів у правовому статусі контрагента, якщо вони мали місце; відсутні кримінальні провадження, в яких фігурують контрагент чи його посадові особи. Також позивач з посиланням на усталену практику Верховного Суду у спорах з подібними правовідносинами наголошує, що порушення певним постачальником товару у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару вимог закону щодо формування податкового кредиту та спричиняти для нього негативні наслідки у виді позбавлення права на формування податкового кредиту за можливу неправомірну діяльність його контрагентів.

01.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, яке призначено на 17.03.2021. Цією ж ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв про суті справи.

Ухвалою від 17.03.2021 відкладено підготовче засідання у справі на 24.03.2021.

22.03.2021 відповідач подав до суду відзив на позов, у якому позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, що в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача згідно з отриманими матеріалами та інформацією було встановлено, що позивачем задекларовані господарські операції з придбання товару (олія соєва) у товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова Надія" (далі - ТОВ "Зернова Надія", контрагент), однак в ході перевірки було з`ясовано оформлення податкових накладних по ланцюгу постачання відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних (далі - ЄРПН) на ТОВ "Зернова Надія" контрагентами, в яких не прослідковується придбання реалізованого товару (олія соєва) у контрагентів -постачальників. Дані контрагенти, на переконання відповідача, оформляли на ТОВ "Зернова Надія" податкові накладні з номенклатурою товару (олія соєва), який подальшому переадресовувався на адресу ТОВ "Птахофабрика Поділля", без походження товару (олії соєвої) по ланцюгу постачання відповідно до ЄРПН, що свідчить про фактичну відсутність реальності здійснення господарських операцій між зазначеними підприємствами.

Крім того, відповідач звертає увагу на положення укладеного позивачем з ТОВ "Зернова Надія" договору, згідно з якими сторони визначили вимоги до якості товару та порядок прийняття товару по якості, та зазначає, що позивачем не надано будь-яких документів, що підтверджують відповідність ДСТУ, висновків про якість дослідження лабораторії покупця (ТОВ "Птахофабрика Поділля"), документів складського обліку, щодо оприбуткування олії соєвої на склад ТОВ "Птахофабрика Поділля". Також вказує, що відповідно до отриманої в ході проведення перевірки ТОВ "Птахофабрика Поділля" відповіді від управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у Вінницької області (далі - ГУ НП у Вінницькій області) про рух транспортних засобів на території України, відсутній рух транспортних засобів, зазначених у товарно-транспортних накладних щодо транспортування олії соєвої, отриманої від ТОВ "Зернова Надія" на дату транспортування.

Зважаючи на викладені обставини, оскаржуване податкове повідомлення-рішення, на переконання відповідача, є правомірним, таким, що прийнято в межах компетенції контролюючого органу та відповідно до вимог чинного законодавства, відтак не підлягає скасуванню.

Ухвалою від 24.03.2021 за клопотанням відповідача замінено відповідача ГУ ДПС у Вінницькій області () його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Вінницькій області, що діє як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (, далі - ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач, контролюючий орган) та відкладено підготовче засідання на 07.042021.

29.03.2021 ТОВ "Птахофабрика Поділля" подало до суду відповідь на відзив, в якій повністю відхиляє наведені відповідачем у відзиві заперечення проти позову. Свою позицію мотивує тим, що позивач відобразив у своєму бухгалтерському та податковому обліку господарські операції з контрагентом на підставі належних первинних документів, які відповідають вимогам закону, містять відомості про здійснені господарські операції позивача з його контрагентом, що спричинили реальні зміни майнового стану позивача; ПДВ сплачений в повному обсязі в складі вартості товару, отриманого на підставі договору поставки з контрагентом на підставі належним чином виписаних та зареєстрованих податкових накладних; господарські операції між позивачем та контрагентом здійснені в рамках статутних видів господарської діяльності обох сторін, які належним чином зареєстровані у якості суб`єктів господарювання, платників податків, мають статус платників ПДВ.

Щодо визначення у договорі вимог до якості товару та порядку приймання товару по якості, то позивач зауважує, що умови щодо приймання товару по якості встановлені суто між сторонами договору і жодним чином не впливають на відносини з відповідачем та не стосуються предмету спору; у процесі проведення перевірки відповідачем зазначені документи не запитувались, що підтверджено актом перевірки. Для уникнення будь-яких сумнівів позивач повідомляє, що по всіх спірних партіях товар (олія соєва) перевірявся лабораторією позивача і приймався за якістю на підставі позитивного висновку лабораторії, надає копії відповідних висновків, Свідоцтва про атестацію власної лабораторії.

Позивач також звертає увагу суду, що ведення складського обліку є внутрішнім питанням позивача і не стосується його відносин з відповідачем, а також предмету спору; у процесі проведення перевірки відповідачем зазначені документи не запитувались, що підтверджується актом перевірки. Вказує, що отриманий від контрагента товар (олія соєва) по спірних партіях належним чином оприбуткований позивачем в бухгалтерському та податковому обліку, що відповідачем не заперечується.

Відносно аргументів контролюючого органу щодо перевезення товару, то позивач вважає, що інформація, запитувана відповідачем в органів Національної поліції України, не має жодного відношення до проведеної перевірки та не може бути підставою для жодних висновків стосовно проведеної перевірки позивача. Крім того, звертає увагу, що надана інформація лише підтверджує рух одного з автомобілів, рух двох інших автомобілів взагалі не оспорюється.

Заперечення на відповідь на відзив контролюючи органом подано не було.

Відповідно до ухвали від 07.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.04 2021.

В судове засідання, призначене на 28.04.2021, представники сторін не прибули, при цьому подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

За приписами ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене судом здійснюється розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Згідно із ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності суд встановив, що у період з 29.09.2020 по 20.10.2020 посадовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Птахофабрика Поділля" () щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за липень 2020 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, яке визначено з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах з 01.01.2019 по 31.07.2020.

За результатами перевірки складений акт від 27.10.2020 № 942/0712/34143431, за висновками якого встановлено порушення платником податків - позивачем:

- 198.1, 198.2, статті 198 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02 12.2010 (далі - ПК України), в результаті чого ТОВ "Птахофабрика Поділля" завищено суму від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21 Декларації) за липень 2020 року в розмірі 228939 грн.

Не погоджуючись з висновками, викладеним в акті перевірки, ТОВ ''Птахофабрика Поділля" надало заперечення за №286 від 13.11.2020, які позивач просив розглянути за його участю, завчасно повідомивши про дату, час та місце розгляду.

Листом контролюючого органу від 17.11.2020 № 15152/10/02-32-07-12 позивачу було відмовлено в участі у розгляді заперечення на акт перевірки з посиланням на епідеміологічну ситуацію.

За результатами розгляду заперечення ГУ ДПС у Вінницькій області внесло зміни в акт перевірки від 27.10.2020 № 942/0712/34143431, зокрема висновки щодо порушення позивачем податкового законодавства викладено у такій редакції:

"198.1, 198.2, статті 198 ПК України, в результаті чого ТОВ "Птахофабрика Поділля" завищено суму від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21 Декларації) за липень 2020 року в розмірі 227 751 грн".

На підставі акта перевірки, з урахуванням внесених у нього змін, зазначених у відповіді на заперечення, ГУ ДПС у Вінницькій області прийняло податкове повідомлення рішення від 27.11.2020 № за ПДВ, яким ТОВ "Птахофабрика Поділля" визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в розмірі 227751 грн та зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ.

Не погодившись з указаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку до Державної податкової служби України (далі - ДПС України). Однак своїм рішенням про результати розгляду скарги від 04.02.2021 №2675/6/99-00- 06-01-02-06 ДПС України залишила податкове повідомлення-рішення без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

В подальшому позивач, вважаючи висновки, викладені в акті перевірки та у відповіді на заперечення безпідставними, а прийняте на їх підставі податкове повідомлення рішення від 27.11.2020 № , протиправним та таким, підлягає скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1.ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.14.1.156. ст.14 ПК України)

Статтею 44 ПК України передбачені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності. Так, згідно з пунктом 44.1 статі 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з вимогами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі Закон №996-XIV) відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

В статті 2 Закону №996-XIV зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п. 3.2 статті 3 Закону №996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону №996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені підчас здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Згідно з п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, під первинними документами розуміють документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійснені господарської операції. Крім того, підпис на документі може бути скріплений печаткою (п.2.5 Положення №88).

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Тобто визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до вказаного Кодексу

Стаття 201 ПК України регламентує питання порядку визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків

Пунктом 200.1 ст.200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з абз. б) та в) п. 200.4 ст.200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п.200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду).

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником податків при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку.

У той же час, норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02.12.2019 у справі №826/13060/18.

Отже, враховуючи, що контролюючим органом згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування з ПДВ та зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ з підстав доходження до висновку про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та ПП «Зернова Надія» , тому з`ясування усіх обставин укладання та виконання спірних правочинів і підлягає дослідженню в межах даної справи.

Так, за результатами розгляду справи встановлено, що між позивачем та ТОВ "Зернова Надія" укладений договір № 067/019 від 23.07.2019 (далі - Договір). Відповідно до умов Договору ТОВ "Зернова Надія" як Постачальник зобов`язався передати у власність позивачу як Покупцю олію соєву з кислотним числом не більше 2,5 КОН/г, перекисне число не більше 4 ммоль/кг, масова частка вологи та легких речовин 0,2 % та/або шрот соєвий з часткою сирого протеїну в абсолютно сухій речовині не менше 50%, активністю уреази 0,1-02%, вологістю від 8,5% до 10%, часткою клітковини на абсолютно суху речовину - 7% та/або шрот соняшника (високопротеїновий тостований, гранульований або негранульований) з часткою сирого протеїну в абсолютно сухій речовині не менше 39%, та вологістю від 7-10% (далі також - Товар), а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити Товар відповідно до умов Договору, якщо інше не передбачено Сторонами у Специфікаціях.

Сторони узгодили такі ключові умови Договору:

Найменування, асортимент, ціна, кількість Товару та терміни поставки визначаються сторонами в Специфікаціях, що підписуються на поставку окремої партії Товару та є невід`ємними частинами Договору (п. 1.2 Договору).

Сторони погодили, що Товар поставлятиметься партіями та домовились вважати партією сукупність Товару, визначеного в Специфікації на поставку Товару (п. 1.3 Договору).

Якість Товару повинна відповідати вимогам ДСТУ 4534:2006 "Олія соєва. Технічні умови» та ДСТУ 4638:2006 "Шрот соняшниковий. Технічні умови" та ДСТУ 4593:2006 "Шрот соєвий харчовий. Технічні умови ГОСТ" та ГОСТ 80-96 "Жмых подсолнечный. «Технические условия" з урахуванням вимог Договору та специфікацій, підтверджуватись посвідченням якості та залишковий термін Товару повинен становити не менше 2-х місяців (п. 2.1 Договору).

Поставка Товару здійснюється у місці поставки за адресою: Вінницька область, Вінницький район с. Степанівка, вул. Обревського 1 (склад Покупця). Доставка Товару до місця поставки здійснюється силами, засобами та за рахунок Постачальника (п. 3.1 Договору).

Постачальник зобов`язується здійснити поставку Товару в терміни, визначені в Специфікаціях (п. 3.2 Договору).

Право власності і ризики на Товар переходять від Постачальника до Покупця з дати поставки, на підставі видаткової накладної, підписаної Сторонами (п. 3.3 Договору).

Зобов`язання з поставки Товару вважається виконаним належним чином за умови надання разом з Товаром видаткової накладної, товарно-транспортної накладної (якщо застосовано), а також інших товаросупровідних документів згідно з вимогами Договору та чинного законодавства (п. 3.4 Договору).

Вартість Договору складається з вартості всього поставленого на його підставі Товару та розраховується згідно з підписаними Сторонами Специфікаціями на поставку Товару (п. 4.1 Договору).

Покупець здійснює оплату за поставлений за Договором Товар у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування коштів за платіжними дорученнями на поточний рахунок Постачальника (п. 4.2 Договору).

Приймання Товару за кількістю та якістю проводиться в місці поставки, відповідно до Специфікації, згідно з вимогами Інструкцій П-б і П-7, але з урахуванням положень Договору та особливостей Товару (п. п. 5.1 - 5.3 Договору).

Покупець зобов`язаний перевірити в день поставки кількість Товару, а також дані, що вказані в супровідних документах, що засвідчують якість Товару, а також відсутність ознак пошкодження або псування Товару (п. 5.4 Договору).

При виявленні невідповідності кількості, якості, або даним, вказаним в супровідних документах, що засвідчують якість Товару, Покупець має право відмовитись від приймання Товару або скласти Акт про фактичну кількість та якість Товару, в якому вказується характер виявлених при прийманні недоліків (п. 5.4.1 Договору).

Договір укладений 23.07.2019, набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками Сторін і скріплення печатками Сторін та діє протягом одного року з можливістю пролонгації (п. 11.2 Договору).

В рамках Договору між позивачем і ТОВ "Зернова Надія" на поставку партій Товару укладались специфікації.

Як вбачається з аркушів 8-13 акта перевірки, відповідач за результатами перевірки визначив як завищену суму від`ємного значення з ПДВ, що зарахований у складі податкового

кредиту за операціями з Контрагентом, які мали місце у серпні 2019 року за такими специфікаціями до Договору: Специфікацією № 1 від 23.07.2019 та Специфікацією № 3 від 23.08.2019.

Дослідивши вказані специфікації, суд встановив, що загальна кількість Товару (олія соєва першого ґатунку), що поставляється згідно зі Специфікацією № 1, становить 73,5 т; загальна вартість Товару становить 1 343 727,00 грн, в т.ч. ПДВ 223 954,50 грн. Постачальник зобов`язується здійснити поставку Товару на підставі Специфікації № 1 в термін: 25 т - до 26.07.2019; 25 т - до 02.08.2019; 23,5 т - до 19.08.2019.

Загальна кількість Товару (олія соєва першого ґатунку), що поставляється згідно зі Специфікацією № 3, становить 70 т; загальна вартість Товару становить: 1 07 460,00 грн, в т.ч. ПДВ 217 910,00 грн. Постачальник зобов`язується здійснити поставку Товару на підставі Специфікації № 3 в термін: 24 т - до 30.08.2019; 24 т - до 11.09.2019; 22 т - до 20.09.2019.

На підтвердження фактичної реалізації договірних умов (Специфікацій №№ 1 та 3) позивачем до перевірки надано: видаткові накладні № РН-0000014 від 10.08.2019 на суму 453027,96 грн з ПДВ, № 26 від 22.08.2019 на суму 442790,04 грн з ПДВ, № 12 від 31.08.2019 на суму 470658,60 грн з ПДВ; акти розбіжності від 10.08.2019, від 22.08.2019; товарно-транспорті накладні від 09.08.2019 № 09/08-3, № 22/08-3 від 22.08.2019, № 30/08-2 від 30.08.2019; рахунки-фактури № СФ-0000012 від 09.08.2019 на суму 493614 грн з ПДВ, №СФ-0000014 від 10.08.2019 на суму 453027,96 грн з ПДВ, № СФ-0000023 від 20.08.2019 на суму 411345 грн з ПДВ, рахунки на оплату № 26 від 22.08.2019 на суму 442790,04 грн з ПДВ, № 32 від 28.09.2018 на суму 470685,60 грн з ПДВ; платіжні доручення № 42275 від 13.08.2019 на суму 453027,96 грн з ПДВ, № 42469 від 22.08.2019 на сумі 449920,02 грн з ПДВ, № 42590 від 03.09.2019 на суму 470658,60 грн з ПДВ; експертний висновок № 000359п/1/19.

Всі зазначені документи складені з дотриманням норм чинного законодавства, зокрема в акті перевірки зауваження щодо правильності їх складання відсутні.

За господарськими операціями ТОВ "Зернова Надія" виписало ТОВ "Птахофабрика Поділля" податкові накладні від 10.08.2019 № 9 на суму 379168,68 грн з ПДВ, від 10.08.2019 № 10 на суму 73859,28 грн з ПДВ, від 22.08.2019 № 22 на суму 442790 грн з ПДВ, від 22.08.2019 № 49 на суму 7129,98 грн з ПДВ, від 31.08.2019 № 46 на суму 470685,60 грн з ПДВ, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В даному випадку долучені позивачем до матеріалів справи копії належним чином оформлених документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, на переконання суду, містять достатні дані про зміст господарських операцій між позивачем та ТОВ "Зернова Надія" та підтверджують фактичність здійснення таких операцій. А рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди є безумовним свідченням про те, що господарські операції призвели реальних змін майнового стану платника податків і, відповідно, свідчить про реальність (фактичність) таких операцій.

Контролюючим органом у свою чергу не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не надано достатніх доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

При цьому суд враховує, що будь-яких зауважень щодо невідповідності вимогам чинного законодавства наданих податкових чи видаткових накладних акт перевірки не містить.

Щодо визначення у договорі вимог до якості товару та порядку приймання товару по якості, то варто зауважити, що умови щодо приймання товару по якості встановлені суто між сторонами договору і жодним чином не впливають на відносини з відповідачем та не стосуються предмету спору; у процесі проведення перевірки відповідачем зазначені документи не запитувались, що підтверджено актом перевірки. Для підтвердження того, що всіх спірних партіях товар (олія соєва) перевірявся лабораторією позивача і приймався за якістю на підставі позитивного висновку лабораторії, позивач надав копії відповідних висновків, Свідоцтва про атестацію власної лабораторії.

При цьому суд враховує, що наявність або відсутність окремих документів, а також помилки в їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що відбувався фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю.

Аналогічна позиція з цього приводу була викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі N 804/7470/16.

Щодо посилання відповідача на отриману відповідь від управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у Вінницької області про рух транспортних засобів на території України, то суд зазначає таке.

Наказом МВС України від 13.06.2018 №497 затверджено Інструкцію з формування та ведення інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", яка визначає порядок формування та ведення інформаційної підсистеми "Гарпун" (далі - ІП "Гарпун") інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" (далі - система ІПНП), призначеної для обробки відомостей про транспортні засоби (далі - НОМЕР_1) усіх типів (автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них НОМЕР_1 та мопеди) та номерні знаки НОМЕР_1 (далі - номерні знаки), що розшукуються у рамках кримінального, виконавчого проваджень, проваджень у справах про адміністративні правопорушення, оперативно-розшукової діяльності, а також за ухвалою слідчого судді, суду.

Метою ІП "Гарпун" є: об`єднання інформації про розшук НОМЕР_1 та номерних знаків в єдиному інформаційному просторі з використанням сучасних інформаційних технологій, комп`ютерного та телекомунікаційного обладнання; забезпечення оперативного реагування та прийняття управлінських рішень посадовими особами органів (підрозділів) поліції щодо розшуку НОМЕР_1 та номерних знаків; моніторинг тимчасових потоків даних про номерні знаки, що надходять із систем відеофіксації, на предмет їх розшуку, одночасного перебування на різних НОМЕР_1 (номерні знаки - двійники), використання номерних знаків, що за даними Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ України (далі - ЄДР МВС) знищено; забезпечення взаємодії з державними та приватними виконавцями під час розшуку НОМЕР_1 боржника у виконавчому провадженні.

Отже, на обліках ІП "Гарпун" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" міститься інформація щодо транспортних засобів, які розшукуються у рамках кримінального, виконавчого проваджень, проваджень у справах про адміністративні правопорушення, оперативно-розшукової діяльності, а також за ухвалою слідчого судді, суду. Інформація зберігається в ІП "Гарпун" протягом одного року з дати її зняття, після чого автоматично знищується.

В той же час, ІП "Гарпун" не здійснювала всеохоплюючий моніторинг руху всіх без виключення транспортних засобів по шляхам України, а можливість збирання та зберігання інформації не визначеної вищевказаними критеріями, не передбачена Наказом МВС України від 13.06.2018 №497.

В матеріалах справи відсутні відомості стосовно перебування транспортних засобів, що використовувались під час здійснення господарських операцій позивача та контрагента розшуку в рамках кримінального, виконавчого проваджень, проваджень у справах про адміністративні правопорушення, оперативно-розшукової діяльності, а також за ухвалою слідчого судді, суду.

Тому відсутність інформації в ІП "Гарпун" про пересування транспортних засобів, зазначених в наданих позивачем ТТН, за відсутності у нього пошукових критеріїв, визначених Наказом МВС України від 13.06.2018 №497, не може бути підставою висновку про неможливість пересування такого транспортного засобу автошляхами України.

Враховуючи, що транспортні засоби, на які був наданий запит відповідачем, не знаходяться у розшуку, вказана відповідь не може бути належним доказом про те, що транспортні засоби не пересувалися по автошляхам України у визначений час.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №808/1507/18.

Крім того суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного суду України від 25.06.2019 у справі №1240/1982/18, відповідно до якої метою складання товарно-транспортних накладних є підтвердження правомірності відображення в податковому обліку витрат, пов`язаних із транспортуванням, проте, зазначені документи не впливають на формування податкового кредиту за спірними господарськими операціями з приводу постачання товарно-матеріальних цінностей. Висновки про відсутність фактичного виконання господарської операції не можуть обґрунтовуватися в залежності від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, технічних документи або паспортів на отримані товари.

Висновки відповідача про наявність факту порушення ґрунтуються на податковій інформації щодо постачальників контрагента і припущеннях, що постачальники контрагента є утворювачами схемного кредиту. Такі припущення відповідач робить, по-перше, виходячи з відсутності у постачальників Контрагента операцій з придбання Товару (олії соєвої) в аналогічному періоді (тобто в серпні 2019 року); по-друге, з огляду на недостатність у постачальників контрагента ресурсів для виготовлення товару, а саме: відсутності основних засобів, виробничих потужностей та трудових ресурсів.

Проте висновки контролюючого органу щодо не підтвердження здійснення операцій з постачання товару по ланцюгу постачання не ґрунтуються з аналізу суті на наслідків господарських операцій. Відповідач жодним чином не досліджував можливості придбання постачальниками контрагента Товару (олії соєвої) в попередніх періодах, а також придбання контрагентом олії соєвої в попередні періоди у інших постачальників.

Крім того, відповідачем у цьому випадку вкотре не враховано тієї обставини, що згідно з чинним законодавством позивач як платник податку не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками чи покупцями товару (робіт, послуг) у ланцюгу, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків від можливої неправомірної діяльності контрагента.

За таких обставин суд вважає безпідставним виключення відповідачем сум податкового кредиту з ПДВ за наслідками здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ "Хотей Груп".

Суд також зауважує, що посилання контролюючого органу на податкову інформацію відносно контрагентів позивача, як підтвердження неможливості здійснення господарських операцій є безпідставним, оскільки така інформація призначена для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу носить виключно інформативний характері, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом.

До аналогічних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 18.12.2019 у справі N 825/3891/14 та від 22.11.2019 у справі № 817/2887/14.

Так, процес аналізу інформаційних баз даних ДФС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці. Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.

В даному випадку до перевірки, рівно як і до матеріалів справи, надано весь необхідний перелік документів первинного бухгалтерського обліку, що свідчать про реальність вчинення господарських операцій між сторонами договору та про настання змін в майновому стані позивача, що само по собі спростовує висновки контролюючого органу про фіктивність таких операцій.

Відсутність у постачальників третьої чи четвертої ланки придбаного позивачем товару необхідних матеріальних ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, так як судом не встановлено жодних фактів, які б свідчили про обізнаність платника податків щодо такої поведінки його контрагентів та злагодженість дій між ними.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.12.2019 у справі № 814/1439/17.

Суд наголошує, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення постачальниками товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Такий висновок відповідає сталій практиці застосування Верховним Судом норм пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, зокрема, в постановах від 18.05.2018 у справі №П/811/1508/16, від 12.06.2018 у справі № 802/1155/17-а, від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а, від 23.05.2018 у справі № 2а-102/09/0770, від 24.09.2019 у справі №826/9039/16, від 10.09.2018 у справі № 826/8016/13-а, від 10.09.2018 у справі № 826/25442/15, від 11.09.2018 у справі № 810/2677/17, від 18.11.2019 у справі № 808/3356/17, від 17.09.2019 у справі № 500/2733/18.

Згідно із п. 36.5 ст. 36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.

Водночас, такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Окрім того, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

За таких обставин, позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентом, за умови необізнаності позивача щодо таких порушень.

Доказів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними контролюючим органом всупереч вимог КАС України надано не було.

З огляду на викладені позиції вищих судових інстанцій та положення норм права, факти порушень контрагентом позивача податкового законодавства не приймаються судом як доказ того, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань контрагента у системі оподаткування і тому повинен бути позбавленим права на податковий кредит з ПДВ, відповідно до отриманих податкових накладних після отримання придбаних товарів.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності ТОВ "Птахофабрика Поділля" як платника ПДВ, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

На момент здійснення господарських операцій як позивач так його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники ПДВ, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались, жодні вироки суду про причетність цих осіб до протиправної діяльності також відсутні і доказів про їх наявність відповідач не надав.

Також суд враховує, що потреба в укладенні правочину обумовлена необхідністю здійснювати господарську діяльність з урахуванням видів діяльності ТОВ «Птахофабрика Поділля, що й власне підтверджується відповідними доказами, долученими до матеріалів справи.

У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції" ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов`язковим для правозастосування органами правосуддя.

Так, у пункті 7.1 рішення у справі "Булвес АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив в рішенні у справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Також, у справі "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява № 803/02), Європейський суд з прав людини у п. 38 рішення зазначив: "На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, які здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду, стосовно загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які вказували б на те, що заявник був безпосередньо залучений в такі зловживання".

Перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає дотримання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Після проведення відповідної оцінки, Європейський суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не дотримується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування при відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, або доказів того, що йому було відомо/повинно було бути відомо про таку діяльність його постачальників. Відповідно, Суд констатував факт порушення статті 1 Протоколу №1, якою гарантується право на мирне володіння майном. Право на податковий кредит фактично прирівнюється до права власності на майно платника податків, відшкодування якого останній правомірно очікує від податкового органу.

Таким чином, недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак в порушення вимог чинного законодавства, податковим органом таких доказів не наведено, а реальність виконання господарських операцій, на підставі яких підприємством сформовано податковий кредит, не спростовано.

В даному випадку факт здійснення господарських операцій позивача із його контрагентом підтверджується вищенаведеними первинними документами позивача, а також обов`язковими податковими накладними, достовірність та правильність оформлення яких контролюючий орган не ставить під сумнів.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За результатами судового розгляду суд дійшов висновку про невідповідність вказаним критеріям податкового повідомлення-рішення від 27.11.2020 №.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить переконання, що відповідач не довів правомірності свого рішення, а тому позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, з урахуванням вказаної норми КАС України, на користь позивача належить стягнути 3416,27 грн. судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 27.11.2020 № .

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Поділля" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області, що діє як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3416,27 грн (три тисячі чотириста шістнадцять гривень двадцять сім копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Поділля" (23255, Вінницька область, Вінницький район, с. Степанівка, вул. Обревського, 1, )

Головне управління ДПС у Вінницькій області, що діє як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (21000, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович