Справа № 120/4804/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

06 липня 2021 р. Справа № 120/4804/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Сало Павло Ігорович, перевіривши в місті Вінниці матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

17.05.2021 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про:

- визнання протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, за 2020 рік, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням вже виплаченої суми такої допомоги.

Ухвалою суду від 24.05.2021 вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з вручення (отримання) копії ухвали.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд виходив з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Щодо відліку строку звернення до адміністративного суду, то суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. Відтак при визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Позивач заявив позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, у меншому розмірі, ніж передбачено ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та, як наслідок, зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, за 2020 рік, у розмірі відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням вже виплаченої суми такої допомоги.

За змістом статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Розглядаючи справу № 607/7919/17, Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 зазначив, що 30 вересня поточного року це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Отже, шестимісячний строк звернення до суду у цій справі завершився 30.03.2021.

Натомість позивач звернувся до суду 17.05.2021 (згідно з штампом Вінницького окружного адміністративного суду), тобто з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Суд зауважує, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 02.03.2020 у справі № 420/4352/19, від 13.04.2020 у справі № 520/11334/18, від 17.09.2020 у справі № 186/1881/19, від 06.11.2020 у справі № 826/14116/18.

В позовній заяви позивач просить поновити строк звернення до суду з цим позовом та визнати причини пропуску поважними. Так, позивач зауважує, що дізнався про порушення своїх прав та інтересів щодо перерахунку та виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік лише 19.04.2021 після отримання відповіді від відповідача. Відтак, на думку позивача, саме з 19.04.2021 слід обчислювати строк звернення до суду з цим позовом.

Отже, позивач, по-перше, визнає, що пропустив строк звернення до суду, який завершився у березні 2021 року, і, по-друге, як на поважні причини пропуску цього строку посилається на те, що до отримання ним листа від відповідача він не знав про порушення його прав.

Вирішуючи заявлене клопотання та оцінюючи наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Як видно з матеріалів справи, у квітні 2020 року позивач отримав щорічну грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Отже, суд вважає, що позивач не міг не знати, що сума допомоги, яка йому виплачувалася відповідачем у вказаний період, є меншою ніж розмір п`яти мінімальних пенсій, в якому відповідач, на думку позивача, був зобов`язаний здійснювати нарахування та виплату спірної щорічної грошової допомоги.

Наведений висновок додатково підтверджується тим, що конструкції "повинна була дізнатися" в розумінні положень ч. 3 ст. 122 КАС України означає неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 800/30/17).

Відтак суд вважає, що позивач не був позбавлений права на звернення до суду з цим позовом в межах встановленого законом строку, дізнавшись про отримання допомоги у меншому, на його думку, розмірі.

Натомість позовну заяву щодо оскарження дій Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради позивач подав до суду лише 17.05.2021, тобто з перевищенням строку звернення до адміністративного суду.

При цьому поважних причин, які б перешкодили своєчасному зверненню до суду, позивач не навів.

Як видно зі змісту клопотання про поновлення строку звернення до суду, позивач вважає, що у даному випадку підставою його звернення до суду стала відмова відповідача у здійсненні перерахунку та виплаті позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, надана за результатами розгляду заяви позивача від 05.04.2021 про перерахунок та виплату спірної грошової допомоги за 2020 рік.

Проте вказані доводи суд відхиляє, оскільки подання відповідної заяви та отримання позивачем відповіді на неї від Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 19.04.2021 № Н-08-57183/8-04-32 не змінює моменту, з якого починає свій відлік строк звернення до суду з цим позовом, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на отримання допомоги у належному, на його думку, розмірі.

Крім того, суд вважає, що факт звернення позивача до відповідача із заявою від 05.04.2021 про перерахунок та виплату позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік та отримання відмови відповідача, оформленої листом від 19.04.2021 № Н-08-57183/8-04-32, не вказує на необхідність обчислення строку звернення до суду з дати отримання позивачем такого листа, оскільки, як вже зазначалося, позивач не міг не знати про порушення відповідачем його прав та інтересів у зв`язку з виплатою спірної допомоги за вказаний період у меншому розмірі, в порівнянні з тим, який, на його думку, мав би виплачуватись у відповідності до закону.

Отже, на думку суду, відсутні підстави вважати, що перебіг строку звернення до суду з цим позову слід обчислювати з дня отримання позивачем вищезазначеного листа-відмови відповідача.

При цьому суд застосовує правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду (далі Судова палата) від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.

Так, у вказаній постанові Судова палата відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі № 816/197/18, від 20.10.2020 у справі № 640/14865/16-а, від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі № 816/197/18, від 20.10.2020 у справі № 640/14865/16-а, а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Відтак Судова палата погодилася із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року.

Крім того, Судова палата звернула увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

До того ж з тексту заяви позивача від 05.04.2021 (про яку зазначає позивач у позовній заяві) судом встановлено, що, звертаючись до відповідача, позивач вже знав про існування протиправних, на його думку, дій щодо недоплати йому щорічної допомоги до 5 травня.

Отже, позивач не міг не знати, що сума допомоги, яка йому виплачувалася відповідачем у спірний період, є меншою ніж розмір п`яти мінімальних пенсій за віком, в якому відповідач, на думку позивача, був зобов`язаний здійснювати нарахування та виплату спірної щорічної грошової допомоги.

Відтак позивач не був позбавлений права на звернення до суду з цим позовом в межах встановленого законом строку.

В силу вимог ч. 1 ст. 121 КАС України суд поновлює процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Відтак поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Водночас поважність таких причин повинен доводити саме заявник (див. постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 806/2321/16).

Наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не можуть визнаватися поважними, оскільки не свідчать про об`єктивну неможливість позивача своєчасно звернутися до суду з цим позовом.

Суд звертає увагу, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними (див. правову ухвали Верховного Суду від 02.03.2020 у справі № 420/4352/19, від 13.04.2020 у справі № 520/11334/18, від 17.09.2020 у справі № 186/1881/19, від 06.11.2020 у справі № 826/14116/18).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявлене позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду є безпідставним, необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

Відтак позовну заяву щодо визнання протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, за 2020 рік, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням вже виплаченої суми такої допомоги позивач ОСОБА_1 подав з пропуском встановлено законом строку звернення до суду та при цьому не навів поважних причин його пропуску та не надав доказів на їх підтвердження.

З наведених вище підстав позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху на підставі ухвали від 24.05.2021. При цьому позивачу надано достатній строк для усунення виявлених недоліків, а саме протягом 10 (десяти) днів з вручення (отримання) копії ухвали.

26.05.2021 копію вказаної ухвали надіслано на електронну адресу позивача, яку він самостійно зазначив у позовній заяві для листування із ним.

26.05.2021 секретарем судового засідання отримано підтвердження від представника позивача, адвоката Огородника О.М., про отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, про що складено відповідну довідку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 129 КАС України за письмовою заявою учасника судового процесу, який не має офіційної електронної адреси, текст повістки надсилається йому судом електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою, текстовим повідомленням з використанням мобільного зв`язку на відповідну адресу електронної пошти, номер факсу, телефаксу, телефону, зазначені у відповідній письмовій заяві.

Учасник судового процесу повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки.

Таким чином, представник позивача отримав копію ухвали від 24.05.2021 про залишення позовної заяви без руху 26.05.2021, що підтверджується довідкою від 26.05.2021 про надходження підтвердження про отримання ухвали суду та відповідним електронним витягом.

Разом з тим, як у встановлений судом строк, так і станом на сьогодні стороною позивача не усунуто недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Крім того, відповідно до частини першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Наведені норми кореспондуються з положеннями п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, згідно з яким позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 КАС України.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач подав позов після закінчення строку, встановленого законом та при цьому не навів поважних причин його пропуску та не надав доказів на їх підтвердження, а також не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, позовну заяву ОСОБА_1 належить повернути особі, яка її подала, на підставі вищезазначених положень закону, разом з усіма доданими до позовної заяви документами.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 129, 160, 161, 169, 248, 256, 293, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала, разом з доданими до позовної заяви документами.

2. Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана суддею 06.07.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович