Справа № 826/11830/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 року м. Київ № 826/11830/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Рябого І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛ НЕРУХОМІСТЬ"
до про Головного управління ДПС у м. Києві визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

за участю:

від позивача - Ноготкова С.В., Нижник О.М.;

від відповідача - Павленко С.С.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛ НЕРУХОМІСТЬ" (далі - ТОВ "ПОДІЛ НЕРУХОМІСТЬ") з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення рішення:

- від 08.05.2018, яким ТОВ "ПОДІЛ НЕРУХОМІСТЬ" було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 3054554,00 грн;

- від 08.05.2018, яким ТОВ "ПОДІЛ НЕРУХОМІСТЬ" було зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 11792198,00 грн;

- від 08.05.2018, яким до ТОВ "ПОДІЛ НЕРУХОМІСТЬ" було застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 510,00 грн, винесені Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі висновків акта про результати документальної планової виїзної перевірки № 236/26-15-14-01-02/37405180 від 17.04.2018.

Позов мотивовано незгодою з висновками контролюючого органу щодо визначення належних позивачу на праві приватної власності квартир за справедливою вартістю, в той час, як ТОВ "Поділ Нерухомість" вважає правомірним відображення на балансі належної йому інвестиційної нерухомості за первісною її вартістю. Крім того, позивач вважає правомірним віднесення до складу фінансових витрат сплачену на користь банку винагороду у розмірі 9929633,00 грн за користування кредитними коштами. Твердження контролюючого органу про ненадання позивачем додаткових первинних документів є безпідставними, оскільки чинне законодавство не визначає, що підставою для нарахування та віднесення до складу витрат сплачених платником податків сум процентів чи винагород банку за користування кредитом є надання додаткових документів, які регламентують діяльність банку, зокрема розпису сукупної вартості кредиту, а також ті, що мають складатися банком з метою недопущення порушення прав споживачів. При цьому у 2015 році позивач входив до числа підприємств з річним доходом до 20 млн.грн, а тому згідно з приписами пункту 134.1.1 статті 134 ПК України мав право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування. За таких обставин, на думку позивача, твердження контролюючого органу про необхідність коригування Додатку РІ до Декларації з податку на прибуток за 2015 рік шляхом зняття витрат у розмірі 9929633,00 грн є помилковими.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ТОВ "ПОДІЛ НЕРУХОМІСТЬ".

Постановою Верховного Суду від 09.12.2019 скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019, а справу № 826/11830/18 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ухвали суду від 10.01.2020 адміністративну справу № 826/11830/18 прийнято до провадження судді Катющенка В.П. та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 11.02.2020.

Вказаною ухвалою судом було витребувано у ПАТ "КБ "Приватбанк" належним чином засвідчену копію розрахунку детальної інформації щодо розміру виплаченої ТОВ "ПОДІЛ НЕРУХОМІСТЬ" винагороди на користь ПАТ "КБ "Приватбанк" у сумі 9929633 грн відповідно до Кредитного договору від 10 вересня 2012 року №4П12239И та додаткових угод до нього.

29.01.2020 до суду від АТ КБ "Приватбанк" надійшов лист від 21.01.2020 № 20.1.0.0.0/7-20200120/2980, у якому останній повідомив про неможливість надання запитуваної інформації з огляду на відсутність в запиті інформації, що ідентифікує особу.

Ухвалою суду від 11.02.2020 повторно витребувано у ПАТ "КБ "Приватбанк" належним чином засвідчену копію розрахунку детальної інформації щодо розміру виплаченої ТОВ "ПОДІЛ НЕРУХОМІСТЬ" винагороди на користь ПАТ "КБ "Приватбанк" у сумі 9929633 грн відповідно до Кредитного договору від 10 вересня 2012 року №4П12239И та додаткових угод до нього; відкладено підготовче засідання на 17.03.2020.

Зважаючи на перебування судді Катющенка В.П. на лікарняному, 17.03.2020 адміністративну справу № 826/11830/18 знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 14.04.2020.

18.03.2020 до суду від АТ КБ "Приватбанк" надійшов лист від 02.03.2020 № 20.1.0.0.0/7-20200220/3916, у якому останній повідомив, що згідно пункту А4 кредитного договору № 4П12239И від 10.09.2021 клієнту було відкрито рахунки для обслуговування кредиту: ссудний рахунок НОМЕР_1 ; рахунок по відсоткам НОМЕР_2 ; рахунок для сплати винагороди НОМЕР_3 . Також до вказаного листа АТ КБ "Приватбанк" було надано виписки по рахункам НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

02.04.2020 до суду від представника позивача Ноготкової С.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Зважаючи на неявку учасників справи у судове засідання 14.04.2020, розгляд справи відкладено на 20.05.2020.

У судовому засіданні 20.05.2020 оголошено перерву до 09.06.2020.

05.06.2020 представником позивача Ноготковою С.В. подано до суду клопотання про витребування у ПАТ "КБ "Приватбанк" виписки по рахунку № НОМЕР_4 , на який ПАТ КБ "Приватбанк" було отримано винагороду в розмірі 9929633 грн згідно кредитного договору № 4П12239И від 10.09.2012, детальний розрахунок вказаної суми винагороди та іншу інформацію щодо нарахування та сплати ТОВ "ПОДІЛ НЕРУХОМІСТЬ" винагороди у розмірі 9929633,00 грн на підставі кредитного договору № 4П12239И від 10.09.2012.

Ухвалою суду від 09.06.2020 витребувано у ПАТ "КБ "Приватбанк" належним чином засвідчену копію розрахунку детальної інформації щодо розміру виплаченої Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛ НЕРУХОМІСТЬ" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 23, ) винагороди на користь ПАТ "КБ "Приватбанк" у сумі 9929633 грн відповідно до Кредитного договору від 10 вересня 2012 року №4П12239И та додаткових угод до нього за рахунком - НОМЕР_4 .

У судовому засіданні 09.06.2020 оголошено перерву до 28.07.2020.

13.07.2020 до суду від представника позивача Ноготкової С.В. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи бухгалтерської довідки; оборотно-сальдової відомості по рахунку 131 за жовтень 2017 року - вересень 2019 року; технічного паспорта на нежитловий будинок (приміщення) за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 23, літ. Ж, виготовлений Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 10.12.2012.

Ухвалами суду від 28.07.2020:

- застосовано до АТ КБ "Приватбанк" заходи процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб - 21020 (двадцять одна тисяча двадцять гривень) 00 коп. в дохід Державного бюджету України;

- витребувано у АТ "КБ "Приватбанк" належним чином засвідчену копію розрахунку детальної інформації щодо розміру виплаченої ТОВ "ПОДІЛ НЕРУХОМІСТЬ" винагороди на користь ПАТ "КБ "Приватбанк" у сумі 9929633 грн відповідно до Кредитного договору від 10 вересня 2012 року № 4П12239И та додаткових угод до нього за рахунком - НОМЕР_4 ; відкладено підготовче судове засідання на 29.09.2020.

05.08.2020 до суду від АТ КБ "Приватбанк" надійшла виписка по рахунку НОМЕР_4 .

18.08.2020 до суду від АТ КБ "Приватбанк" надійшло клопотання про скасування ухвали суду від 28.07.2020.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у підготовчому судовому засіданні 29.09.2020, відкладено розгляд справи на 20.10.2020.

20.10.2020 представником позивача Ноготковою С.В. подано до суду пояснення по справі, за змістом яких остання просить суд задовольнити позовні вимоги. Представником позивача викладено доводи в таблиці, з урахуванням висновків Верховного Суду та висновку експерта.

У судовому засіданні 20.10.2020 оголошено перерву до 05.11.2020.

30.10.2020 до суду від представника відповідача Павленка С.С. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Звернув увагу, що висновки контролюючого органу щодо застосування положень П(с)БО 32 до спірних правовідносин та кваліфікація належного способу обліку позивачем нерухомості відповідають положенням чинного законодавства. Акцентував увагу і на практиці Верховного Суду, згідно якої умови договорів, за якими позичальники повинні сплатити, крім відсотків за користування кредитом, ще й винагороду за його користування, є несправедливими умовами договорів та відповідно підлягають визнанню недійсними. Також, пояснив, що відмова позивача у наданні документів зафіксована відповідними актами. За наведених обставин вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у підготовчому судовому засіданні 05.11.2020, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання 10.12.2020.

Зважаючи на перебування судді Катющенка В.П. на лікарняному, 10.12.2020 адміністративну справу № 826/11830/18 знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 24.02.2021.

У судовому засіданні 24.02.2021 оголошено перерву до 25.03.2021.

25.03.2021 до суду від представника позивача Ноготкової С.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 25.03.2021, відкладено розгляд справи на 22.04.2021.

22.04.2021 до суду від представника відповідача Павленка С.С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 22.04.2021, відкладено розгляд справи на 26.05.2021.

У зв`язку з повідомленням про мінування Окружного адміністративного суду міста Києва, 26.05.2021 адміністративну справу № 826/11830/18 знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 07.06.2021.

Представники позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 07.06.2021 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, на підставі статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України допущено процесуальне правонаступництво відповідача у справі на Головне управління ДПС у м. Києві ().

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 07.06.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У період з 26.02.2018 по 10.04.2018 посадовими особами контролюючого органу проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ "ПОДІЛ НЕРУХОМІСТЬ" з питань податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт від 17.04.2018 № 236/26-15-14-01-02/37405180 (том 1 а.с. 28-60).

Актом перевірки зафіксовано порушення ТОВ "ПОДІЛ НЕРУХОМІСТЬ":

пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами, пункту 22 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 32 "Інвестиційна нерухомість", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.07.2007 за N 823/14090, пунктів 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Доходи", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, встановлено:

- завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток в 2017 році на суму 11792198,00 грн;

- заниження податку на прибуток на загальну суму 2443643,00 грн, в тому числі по періодам: за 2017 рік на суму 2443643,00 грн;

пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами, а саме: не надано посадовим особам контролюючого органу, які проводили перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

На підставі виявлених порушень 08.05.2018 відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

№ про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 3054554,00 грн, у тому числі: 2443643,00 грн - за податковими зобов`язаннями та 610911,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с. 102);

№ про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за грудень 2017 року у розмірі 11792198,00 грн (том 1 а.с. 100);

№ про застосування штрафні (фінансові) санкції у сумі 510,00 грн (том 1 а.с. 99).

Не погодившись з рішеннями контролюючого органу, позивач розпочав їх процедуру адміністративного оскарження, проте рішенням Державної фіскальної служби України від 06.07.2018 № 22731/6/99-99-11-01-01-25 залишено без змін податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 08.05.2018 № , № , № , а скаргу - без задоволення (том 1 а.с. 111-117).

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 08.05.2018 № , № , № , позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 08.05.2018 № та № на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Так, однією з підстав для прийняття вказаних рішень були наступні висновки контролюючого органу.

Відповідно до договорів купівлі-продажу квартири від 18.02.2011, ТОВ "Поділ Нерухомість" (Покупець) придбало у ТОВ "Каштанове місто" (Продавець) три квартири по вул. Кирилівська у м. Києві (квартира №1 - 114,80 кв.м., квартира №2 - 114,30 кв.м, та квартира №3 - 113,60 кв.м). Продаж усіх трьох квартир вчинено за 606447,94 грн. кожна.

Відповідно до відомостей, викладених у Витягах з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданих Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, від 16.02.2011 за № 29018223, № 29018152, № 29018029, вартість квартири № 1 становить 1629301 грн, квартири № 2 - 1621520 грн, квартири № 3 - 1613741 грн.

Позивачем до перевірки надано оборотно-сальдову відомість по рахунку 103, відповідно до якої у 2015-2017 роках обліковувались квартири на загальну суму 1867989,44 грн.

Контролюючий орган вказав на наявність сальдо станом на 1 січня 2015 року по квартирі № 1 в сумі 622740,95 грн, по квартирі АДРЕСА_1 - 622585,35 грн. Також відповідач зауважив на тому, що ТОВ "Поділ Нерухомість" згідно з оборотно-сальдовими відомостями по 13 рахунку не нараховувало амортизацію по вищевказаних квартирах. Бухгалтерський рахунок 100 "Інвестиційна нерухомість" згідно документів, наданих до перевірки не вівся, в той час, як документів щодо використання вказаної нерухомості в межах виробництва та/або надання послуг, чи в адміністративних цілях не надано.

Вважаючи належну позивачу нерухомість інвестиційною, відповідач, з метою визначення справедливої вартості останньої, звернувся до ТОВ "Агентство нерухомості "Благовіст", від якого отримав відповідь від 11.04.2018 з орієнтовною вартістю заявлених до продажу квартир по вул. Кирилівська у м. Києві. Враховуючи відомості вказаного листа, відповідач дійшов висновку, що середня вартість 1 кв.м становить 50500,00 грн та визначив справедливу вартість належних позивачу квартир, внаслідок чого встановив заниження операційного доходу в сумі 15438361,00 грн. ((50500 грн. х (114,80 кв.м + 114,80 кв.м + 113,60 кв.м)) - 1867989,44 грн).

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги у цій частині, звертає увагу, що з аналізу П(с)БО 32 "Інвестиційна нерухомість" вбачається, що суб`єкт обліку повинен проводити оцінку інвестиційної нерухомості та визначати її справедливу вартість тільки у випадку, коли він прийняв рішення про переведення такої нерухомості до складу операційної або прийняв рішення про її продаж у майбутньому. Втім, ТОВ "Поділ Нерухомість" такі рішення не приймались, а тому останнє не було зобов`язане здійснювати оцінку чи переоцінку балансової вартості. Висновок контролюючого органу про зміну у період з 2011 по 2014 рік вартості квартир в обліку з 1819343,80 грн на 1867989,40 грн є помилковим, оскільки під час перевірки не були враховані витрати, понесені позивачем при оформленні нотаріальних договорів купівлі-продажу квартир, а саме сплату державного мита. За позицією скаржника, визначаючи справедливу вартість нерухомого майна, контролюючий орган використав неналежний доказ, а саме лист ТОВ "Агентство нерухомості "Благовіст" № 15/ВВ від 06.04.2018, який було отримано відповідачем вже після проведення перевірки. Крім того, зазначена у вказаному листі вартість квадратного метру площі є орієнтовною та не може вважатись офіційною.

Верховний Суд, скасовуючи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 у цій частині зазначив, що судами не було вчинено дій щодо витребування наказів про ведення в експлуатацію спірної нерухомості чи прийняття її на облік, інвентарних карток обліку основних засобів, планових документів на підприємстві щодо подальшого використання спірної нерухомості, документів, що підтверджують обставини поточного використання нерухомості тощо, які б у сукупності могли б підтвердити або спростувати висновок контролюючого органу про наявність правових підстав для обліку квартир саме на рахунку 100 "Інвестиційна нерухомість". При цьому в матеріалах справи відсутній і судами не був досліджений рахунок 13 "Знос (амортизація) необоротниx активів" на підтвердження посилань контролюючого органу на непроведення позивачем амортизації належних йому квартир.

Також судами не було з`ясовано чи здійснювалась у спірному періоді позивачем переоцінка основних засобів відповідної групи.

Враховуючи також положення пунктів 8, 16 П(с)БО 32 щодо можливості застосування моделі оцінки нерухомості за справедливою вартістю лише у разі, якщо її можна визначити достовірно, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій не було надано належної правової оцінки прийнятності використаного відповідачем листа ТОВ "Агентство нерухомості "Благовіст" в розумінні приписів статті 75 КАС України.

При цьому і в суді першої, і в суді апеляційної інстанції, позивач не погоджувався із використанням контролюючим органом розмірів вартості нерухомості саме щодо категорії "квартира в новобудові з опоряджувальними роботами", наголошуючи на тому, що до первісної вартості квартир при зарахуванні на баланс були включені суми сплаченого ТОВ "Поділ Нерухомість" державного мита. Втім, судами попередніх інстанцій не було з`ясовано, чи проводились на спірних квартирах опоряджувальні роботи.

Відповідно до частини п`ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Так, П(с)БО 32 "Інвестиційна нерухомість" визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про інвестиційну нерухомість та її розкриття у фінансовій звітності.

За визначенням пункту 4 П(с)БО 32 інвестиційна нерухомість - власні або орендовані на умовах фінансової оренди земельні ділянки, будівлі, споруди, які розташовуються на землі, утримувані з метою отримання орендних платежів та/або збільшення власного капіталу, а не для виробництва та постачання товарів, надання послуг, адміністративної мети або продажу в процесі звичайної діяльності; операційна нерухомість - власні або орендовані на умовах фінансової оренди земельні ділянки, будівлі, споруди, які розташовуються на землі, утримувані з метою використання для виробництва, або постачання товарів чи надання послуг, або ж в адміністративних цілях.

Відповідно до пункту 8 П(с)БО 32 інвестиційна нерухомість визнається активом, якщо існує ймовірність того, що підприємство отримає в майбутньому від її використання економічні вигоди у вигляді орендних платежів та/або збільшення власного капіталу, та її первісна вартість може бути достовірно визначена.

Придбана (створена) інвестиційна нерухомість зараховується на баланс підприємства за первісною вартістю (пункт 9 П(с)БО 32).

Пунктом 16 П(с)БО 32 встановлено, що підприємство на дату балансу відображає у фінансовій звітності інвестиційну нерухомість за справедливою вартістю, якщо її можна достовірно визначити, або за первісною вартістю, зменшеною на суму нарахованої амортизації з урахуванням втрат від зменшення корисності та вигод від її відновлення, що визнаються відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 28 "Зменшення корисності активів", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2004 N 817 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за N 35/10315. Обраний підхід застосовується до оцінки всіх подібних об`єктів інвестиційної нерухомості.

Оцінка інвестиційної нерухомості за справедливою вартістю ґрунтується на цінах активного ринку в тій самій місцевості в подібному стані за подібних умов договорів оренди або інших контрактів на дату балансу та не враховує майбутніх витрат на поліпшення нерухомості і відповідні майбутні вигоди у зв`язку з майбутніми витратами на поліпшення об`єктів інвестиційної нерухомості (пункт 19 П(с)БО 32).

З аналізу наведеного слідує, що власна чи отримана на умовах фінансової оренди нерухомість, залежно від мети використання, може бути кваліфікована як інвестиційна або операційна. Нерухомість відноситься до категорії інвестиційної у разі наявності ймовірності отримання в майбутньому економічних вигід у вигляді орендних платежів або збільшення власного капіталу від використання такої нерухомості й можливості достовірно визначити її первісну вартість.

П(с)БО 32 визначає дві моделі обліку інвестиційної нерухомості: облік за справедливою вартістю; облік за первісною вартістю. Наведені у П(с)БО 32 положення свідчать, що підприємство наділене правом обирати з-поміж зазначених моделей, при цьому у разі обрання методу справедливої вартості оцінка активу за означеним методом має здійснюватись до дати вибуття чи переведення інвестиційної нерухомості до операційної чи такої, що утримується для продажу. Разом з тим, відповідно до пункту 9 П(с)БО 32 придбана інвестиційна нерухомість завжди зараховується на баланс підприємства за первісною вартістю, обрахованою за правилами пунктів 10-13 П(с)БО 32.

Слід звернути увагу, що згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою наказом Мінфіну України від 30.11.1999 №291, інвестиційна нерухомість має обліковуватись на субрахунку 100 "Інвестиційна нерухомість" до рахунка 10 "Основні засоби".

Матеріалами справи підтверджується, що позивач обліковував належну йому нерухомість (три квартири по вул. Кирилівська, 23 у м. Києві) протягом 2015-2017 років на субрахунку 103 "Будівлі та споруди" за первісною вартістю у розмірі 1867989,44 грн, яка складається з сум, сплачених продавцю, та витрат на сплату державного мита (том 3 а.с. 166-197). При цьому, під час судового розгляду з`ясовано, що позивач не проводив опоряджувальних робіт в квартирах.

Так, частиною п`ятою статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства.

Наказом № 1 від 29.12.2014 затверджено Положення про облікову політику підприємства ТОВ "Поділ Нерухомість" (том 1 а.с. 139-187).

Згідно з пунктом 2.1 вказаного Положення придбані (створені) основні засоби зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю. Одиницею обліку основних засобів є об`єкт основних засобів.

Первісна вартість об`єкта основних засобів складається з таких витрат:

- суми, що сплачують постачальникам активів за виконання будівельно-монтажних робіт (без непрямих податків);

- реєстраційні збори, державне мито та аналогічні платежі, що здійснюються у зв`язку з придбанням (отриманням) прав на об`єкт основних засобів;

- суми ввізного мита;

- суми непрямих податків, у зв`язку з придбанням (створенням) основних засобів (якщо вони не відшкодовуються підприємством);

- витрати зі страхування ризиків доставки основних засобів;

- витрати на установку, монтаж, налагодження основних засобів;

інші витрати, безпосередньо пов`язані з доведенням основних засобів до стану, в якому вони придатні для використання із запланованою метою.

Пунктом 2.3 зазначеного Положення визначаються порядок та умови переоцінки основних засобів на підприємстві, де, зокрема, встановлено, що така переоцінка може здійснюватись відносно усіх об`єктів групи основних засобів, до якої належить певний об`єкт, а також встановлено регулярність її проведення.

Поряд з цим, Положення про облікову політику підприємства ТОВ "Поділ Нерухомість", затверджене наказом № 1 від 29.12.2014, не містить окремих положень щодо класифікації об`єктів основних засобів Товариства як об`єктів інвестиційної нерухомості; ознак, за яких об`єкт основних засобів може бути віднесений до операційної/інвестиційної нерухомості; критеріїв їх розмежування; правил та критеріїв оцінки інвестиційної нерухомості.

За змістом підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України) об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно з пунктом 5 П(с)БО 15 "Дохід" дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Національному положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Відповідно до пункту 7 П(с)БО 15 "Дохід" визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг);

інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Згідно з пунктом 22 П(с)БО 32 сума збільшення або зменшення справедливої вартості інвестиційної нерухомості на дату балансу відображається у складі іншого операційного доходу або інших витрат операційної діяльності відповідно.

Справедлива вартість інвестиційної нерухомості не включає попередньої оплати та нарахованого доходу від фінансової оренди.

З аналізу наведених положень вбачається, що П(с)БО 32 передбачає можливість підприємства самостійно приймати рішення щодо того, який метод оцінки застосовувати до об`єктів інвестиційної нерухомості. При цьому, оцінка за справедливою вартістю не є обов`язковою, підприємство у фінансовій звітності на дату балансу відображає інвестиційну нерухомість за справедливою вартістю, якщо її можна достовірно визначити.

Поряд з цим, у разі застосування методу оцінки об`єктів інвестиційної заборгованості за первісною вартістю за мінусом зносу, підприємство зобов`язано проводити оцінку об`єктів інвестиційної нерухомості та визначати їх справедливу вартість у тому випадку, коли прийнято рішення перевести таку нерухомість до складу операційної нерухомості або продати її в майбутньому.

У періоді з 01.01.2015 по 31.12.2017 ТОВ "Поділ Нерухомість" обліковувало придбані/створені основні засоби за первісною вартістю, відповідно до наказу від 29.12.2014 № 1, не виділяючи окремі об`єкти основних засобів як об`єкти інвестиційної нерухомості.

Також, матеріалами справи підтверджено, що протягом зазначеного періоду позивач не приймав рішень про переведення утримуваних на балансі об`єктів основних засобів - трьох квартир, у будинку АДРЕСА_2 , до складу операційної/інвестиційної нерухомості; про продаж/вибуття, переведення цих об`єктів до складу активів, які утримуються для продажу.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що у перевіреному періоді у ТОВ "Поділ Нерухомість" не виникло підстав для проведення оцінки/переоцінки балансової вартості перелічених основних засобів, відображення їх у фінансовій звітності на дату балансу за справедливою вартістю та відображення на дату балансу суми збільшення або зменшення справедливої вартості об`єктів нерухомості у складі іншого операційного доходу або інших витрат операційної діяльності.

При вирішенні даної справи суд враховує долучений до матеріалів справи висновок судового експерта Ковбич Т.М. № SE/02/1811-14 від 11.02.2019, яким встановлено, що висновки ГУ ДФС, викладені у акті документальної планової виїзної перевірки № 236/2516-14-01-02/37405180 від 17.04.2018 документально і нормативно не підтверджуються (том 2 а.с. 102-133).

Також, підставою для прийняття оскаржуваних рішень став висновок контролюючого органу про те, що позивачем не підтверджено належними документальними доказами зміст господарської операції та розрахунок суми винагороди на користь ПАТ КБ "Приватбанк", що стало наслідком завищення різниці, на яку зменшується фінансовий результат за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 на суму 9929633,00 грн.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги у цій частині, зазначає, що підписання додаткових угод до кредитного договору в частині визначення винагороди банку між позивачем та ПАТ "КБ "Приватбанк", за ініціативою останнього, зумовлене необхідністю врегулювати питання компенсації втрат банку під час коливання курсу національної валюти по відношенню до долара за час користування кредитними коштами. Сплата спірної винагороди, яка мала під собою економічне обґрунтування, відбулась на підставі чинного договору, який у встановленому законом порядку не визнавався нечинним чи недійсним. На думку позивача, контролюючий орган не мав права надавати оцінку законності сплати винагороди за чинним кредитним договором. Вимога контролюючого органу про надання додаткових первинних документів з посиланням на приписи постанови Правління НБУ від 25.05.2007 № 541/13808 "Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит" є помилковою, адже означений нормативно-правовий акт спрямований на врегулювання діяльності банківських установ задля запобігання порушення прав споживачів при укладенні кредитних договорів. Також, позивач вказує на відсутність у нього обов`язку у 2015 році проводити коригування фінансового результату шляхом зняття в додатку РІ в Декларації з податку на прибуток витрат у розмірі 9929633,00 грн, оскільки останнім було прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на всі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) періодів.

Верховний Суд, скасовуючи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019, у цій частині зазначив, що судами проігноровано клопотання про залучення ПАТ "КБ "Приватбанк" в якості третьої особи у справі та про витребування у банку детальної інформації щодо розміру виплаченої позивачем винагороди відповідно до Кредитного договору та додаткових угод до нього.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

10.09.2012 між позивачем (Позичальник) та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір № 4П12239И, за умовами якого Позичальнику відкрито кредитну лінію з лімітом 47800000,00 грн (пункт А.2), за користування кредитом Позичальник сплачує Банку проценти виходячи з процентної ставки в розмірі 11% річних (пункт А.7). Позичальник сплачує Банку винагороду за відкриття рахунка в розмірі 500,00 грн. в день укладання кредитного договору (пункт А.10) (том 1 а.с. 188).

Додатковою угодою від 18.10.2012 до кредитного договору викладено розділ А "Суттєві умови кредитування" в іншій редакції. Зокрема, пунктом А.9 встановлено, що Позичальник сплачує Банку винагороду за відкриття рахунка в розмірі 500,00 грн в день укладання кредитного договору. Натомість, у пункті А.10 наведено формулу, відповідно до якої Позичальник сплачує Банку винагороду за користування кредитом (том 1 а.с.194).

Відповідно до додаткової угоди від 11.09.2013 до кредитного договору пункт А.2.1 розділу А викладено в новій редакції, якою, зокрема встановлено поточний кредитний ліміт та графік зменшення поточного кредитного ліміту: до 29 млн. грн - з 12.11.2013, до 26 млн. грн - з 12.02.2014, до 23 млн. грн - з 15.05.2014, 0 грн - з 12.08.2014 року (том 1 а.с.200). Аналогічні додаткові угоди щодо встановлення поточного кредитного ліміту та графіка його зменшення було укладено і 14.02.2014 та 23.04.2014 (том 1 а.с. 206, 210).

Згідно з додатковою угодою від 19.12.2014 до Кредитного договору змінено пункт А.10 розділу А "Суттєві умови кредитування" Договору, доповнивши п. А 10.1. розділу "А. суттєві умови кредитування" шляхом викладення в новій редакції формули, за якою обчислюється винагорода Банку за користування кредитом із обмеженням цієї суми максимальним розміром, який також визначається за формулою (том 1 а.с. 214).

Згідно картки бухгалтерського рахунку 601 "Короткострокові кредити банків в національній валюті" встановлено сплату по кредиту 23.03.2015 суми 26000000,00 грн, яка відображена наступним бухгалтерським проведенням: Дт 601 Кт 311. В картці бухгалтерського рахунку 6841 "Розрахунки за нарахованими відсотками" за 2015 рік за дебетом рахунку відображено операції з сплати відсотків та винагороди на суму 10628743,95 грн, з віднесенням на рахунок 951 з наступним віднесенням на фінансовий результат. З банківської виписки від 23.03.2015 вбачається сума оплати у розмірі 9929632,83 грн, з призначенням платежу "Винагорода по кредитному договору" та сформовано наступні бухгалтерські проводки: Дт 861 Кт 6841.

У пункті 3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, визначено, що витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Відповідно до пункту 3 П(с)БО 31 "Фінансові витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.04.2006 № 415, фінансові витрати - витрати на проценти та інші витрати підприємства, пов`язані із запозиченнями.

До фінансових витрат відносяться витрати на проценти (за користування кредитами отриманими, за облігаціями випущеними, за фінансовою орендою тощо) та інші витрати підприємства, пов`язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включаються до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 "Фінансові витрати" (пункт 27 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318).

З аналізу наведених положень вбачається, що фінансовий результат до оподаткування визначається з урахуванням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку. Діючі П(с)БО встановлюють право підприємства на включення до складу витрат, а відповідно, і впливу на фінансовий результат до оподаткування здійснених фінансових витрат, зокрема, інших витрат підприємства, пов`язаних із запозиченнями.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина перша статті 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 1056-1 ЦК України встановлює види процентних ставок за кредитом, які можуть бути фіксованими або змінюваними.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено на користь ПАТ "КБ Приватбанк" суму у розмірі 9929633,00 грн в якості винагороди за користування кредитними коштами відповідно до умов Кредитного договору та додаткових угод до нього. На підтвердження факту сплати на користь банку обумовленої Кредитним договором винагороди у розмірі 9929633,00 грн до перевірки позивачем було надано, зокрема платіжні документи, виписки з банківських рахунків, бухгалтерська довідка, розрахунок винагороди, а також лист ПАТ "КБ "Приватбанк" № Э.Upr1/3-291 від 11.04.2018 (том 1 а.с. 224), яким підтверджено факт сплати винагороди у зазначеному розмірі.

На вимоги суду ПАТ "КБ "Приватбанк" підтверджено виплату ТОВ "Поділ Нерухомість" винагороди за користування кредитними коштами наданими суду банківськими виписками по рахункам.

При цьому, сумніви контролюючого органу щодо розміру винагороди спростовуються матеріалами справи.

Так, у додатковій угоді від 19.12.2014 сторони визначили, що сума винагороди обмежується максимальним значенням, яке розраховується за відповідною формулою (том 1 а.с. 214).

Також, позивачем на адресу відповідача було скеровано лист від 10.04.2018 № 10/04-2018 у якому, за формулою, визначеною у додатковій угоді від 10.09.2014, наведено детальний розрахунок суми винагороди в розмірі 9929632,83 грн (том 1 а.с. 225).

Встановлені обставини свідчать про те, що дії позивача в частині виплати винагороди банку за користування кредитними коштами повністю відповідають умовам укладеного кредитного договору від 10.09.2012 № 4П12239И та додаткових угод до нього.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача, що згідно практики Верховного Суду умови договорів, за якими позичальники повинні сплатити, крім відсотків за користування кредитом, ще й винагороду за його користування, є несправедливими умовами договорів та відповідно підлягають визнанню недійсними, позаяк останні не спростовують обставин, що на момент виникнення спірних правовідносин умови договору від 10.09.2012 № 4П12239И та додаткових угод до нього не оскаржені сторонами та є чинними.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що у перевіреному періоді позивачем правомірно відображено у бухгалтерському обліку фінансові витрати на оплату винагороди за кредитним договором від 10.09.2012 № 4П12239И.

Також, суд звертає увагу, що підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу.

Згідно податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік ТОВ "Поділ Нерухомість" задекларовано 19718660,00 грн річного доходу (том 1 а.с. 229-230).

Враховуючи, що річний дохід ТОВ "Поділ Нерухомість" за 2015 рік не перевищував двадцяти мільйонів гривень, останнім було прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на всі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) періодів (наказ ТОВ "Поділ Нерухомість" від 31.12.2015 № 311215), про що позивач зазначив в податковій декларації з податку на прибуток за 2015 рік.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 08.05.2018 № та № не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а також суперечать встановленим у справі обставинам, є протиправними та підлягають скасуванню, що є правовою підставою для задоволення позовних вимог.

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 08.05.2018 № на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення стало ненадання ТОВ "Поділ Нерухомість" первинних документів на запит контролюючого органу.

За змістом пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Цьому обов`язку кореспондує право контролюючого органу при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків первинні фінансово-господарські, бухгалтерські та інші документи (в тому числі, засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) їх копії), що вказують на порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таке право закріплене нормою пункту 85.4 статті 85 ПК України.

Таким чином, надання платником податків документів є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку, а також дотримання строків зарахування валютної виручки. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з функцією контролюючого органу щодо здійснення перевірки на підставі документів.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.03.2018 директору ТОВ "Поділ Нерухомість" вручено запит без номеру та дати, у якому посадові особи Головного управління ДФС у м. Києві, у зв`язку з проведенням планової виїзної документальної перевірки, просили надати:

1) кредитний договір № 41112239И від 10.08.2012 з усіма додатковими угодами; всі первинні документи щодо розрахунку винагороди за 23.03.2015 в сумі 9929632,00 грн (графік нарахування та погодження з банком розрахунків, ставка відсотків, за яким було здійснено розрахунок, які показники було використано в числовому еквіваленті та інші документи); первинні документи щодо графіку погашення кредиту, сукупні витрати по кредиту з урахуванням всіх складових, вартість усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором; картку рахунку 951 за 2015 рік, аналіз рахунка 792, аналіз 951 рахунка за 2015 рік, картку рахунку 601 за 2015 рік, 6841 за 2015 рік;

2) згідно рахунка 92 встановлено статті витрат "відділ програмного програмування" та "відділ системного адміністрування" надати всі первинні документи щодо вищевикладених витрат, оборотно-сальдову відомість по рахунку 92 за 2015, 2016, 2017 роки, аналіз 92 рахунку за 2015, 2016, 2017 роки та аналіз 79 по роках (том 2 а.с. 10).

Листом від 21.03.2018 № 21/03/3 позивач повідомив контролюючий орган, що всі документи, які запитувались посадовими особами контролюючого органу, були надані перевіряючим в оригіналах за місцезнаходження товариства. Також, позивач звернув увагу на невідповідність запиту вимогам статті 73 ПК України (том 2 а.с. 25-27).

26.03.2018 посадовими особами контролюючого органу складено акт № 374/26-15-14-01-02, яким зафіксовано ненадання ТОВ "Поділ Нерухомість" пояснень та документів з питання № 1 запиту від 19.03.2018 (том 2 а.с. 13).

27.03.2018 директору ТОВ "Поділ Нерухомість" вручено запит без номеру та дати, у якому посадові особи Головного управління ДФС у м. Києві, у зв`язку з проведенням планової виїзної документальної перевірки, просили надати:

1) кредитний договір № 41112239И від 10.08.2012 з усіма додатковими угодами; всі первинні документи щодо розрахунку винагороди за 23.03.2015 в сумі 9929632,00 грн (графік нарахування та погодження з банком розрахунків, ставка відсотків, за яким було здійснено розрахунок, які показники було використано в числовому еквіваленті та інші документи); первинні документи щодо графіку погашення кредиту, сукупні витрати по кредиту з урахуванням всіх складових, вартість усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором; картку рахунку 951 за 2015 рік, аналіз рахунка 792, аналіз 951 рахунка за 2015 рік, картку рахунку 601 за 2015 рік, 6841 за 2015 рік;

2) згідно рахунка 92 встановлено статті витрат "відділ програмного програмування" та "відділ системного адміністрування" за 2015-2017 роки складає 5486209,00 грн надати всі первинні документи щодо вищевикладених витрат, оборотно-сальдову відомість по рахунку 92 за 2015, 2016, 2017 роки, аналіз 92 рахунку за 2015, 2016, 2017 роки та аналіз 79 по роках (том 2 а.с. 11).

29.03.2018 посадовими особами контролюючого органу складено акт № 413/26-15-14-01-02, яким зафіксовано ненадання ТОВ "Поділ Нерухомість" пояснень та документів на запити від 19.03.2018 та 27.03.2018 (том 2 а.с. 15-16).

Так, пунктом 73.3 статті 73 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:

податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;

акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

У разі проведення зустрічної звірки платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту. Документальне підтвердження цієї інформації на вимогу контролюючого органу може бути надано в електронному або паперовому вигляді на вибір платника податків.

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Інформація на запит контролюючого органу надається Національним банком України, іншими банками безоплатно у порядку і обсягах, встановлених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Порядок отримання інформації контролюючими органами за їх письмовим запитом визначається Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що запити Головного управлінням ДФС у м. Києві, які були вручені платнику податків 19.03.2018 та 27.03.2018, не тільки не містять дати та вихідного номеру, а й не містять печатки контролюючого органу, що свідчить про невідповідність останніх вимогам пункту 73.3 статті 73 ПК України.

У свою чергу, абзацом вісімнадцятим пункту 73.3 статті 73 ПК України передбачено, що у разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

За таких обставин позивач мав право не надавати відповідь на запити Головного управлінням ДФС у м. Києві, які були вручені 19.03.2018 та 27.03.2018, оскільки останні не містили обов`язкового реквізиту - печатки контролюючого органу, а також оформлені без дати та вихідного номеру.

Так, пунктом 121.1 статті 121 ПК України передбачено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав для притягнення позивача до відповідальності за ненадання документів за запит контролюючого органу, позаяк запити Головного управлінням ДФС у м. Києві, які були вручені 19.03.2018 та 27.03.2018, складені з порушенням вимог статті 73 ПК України.

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 08.05.2018 № підлягає скасуванню, що є правовою підставою для задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛ НЕРУХОМІСТЬ" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 23, ідентифікаційний код 37405180) задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 08.05.2018 № , № та № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛ НЕРУХОМІСТЬ" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 23, ідентифікаційний код 37405180) 222708,93 грн сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко

Повний текст рішення складено та підписано 30 червня 2021 року.