Справа № 480/2813/21
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2021 року Справа №480/2813/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту - відповідач 1), військової частини НОМЕР_2 (далі по тексту - відповідач 2), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення чинного станом на день звільнення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2020 роки, виходячи з грошового забезпечення чинного станом на день звільнення.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач до 20.08.2020 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом від 20.08.2020 №178 позивача переведено до військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження служби, виключено із списків військової частини НОМЕР_1 всіх видів забезпечення. У період з 20.08.2020 по 19.01.2021 позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 . При переведенні з військової частини НОМЕР_1 компенсація за невикористані дні додаткової відпустки за 2015 по 2020 роки, як учаснику бойових дій, позивачу не виплачувалася. Позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просив нарахувати та виплатити йому компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, але командування військової частини НОМЕР_1 у відповіді відмовило у виплаті такої компенсації. Позивач вважає таку бездіяльність військової частини НОМЕР_1 протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом.
Військова частина НОМЕР_1 подала до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем, так як компенсація за невикористані додаткові відпустки виплачується за останнім місцем служби з розрахунку останньої займаної посади в році звільнення, в тому числі за відпустки, які не були використані за попереднім місцем служби за минулі роки. З 20.08.2020 позивача було переведено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 , тому останнім місцем проходження військової служби позивача була військова частина НОМЕР_2 .
Військова частина НОМЕР_2 подала до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» № 1275-УІІ від 20.05.2014 статті 10"' Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 17 у відповідності до якого в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частиною першою, шостою та двадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з іншими поважними причинами. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше як 10 календарних днів.
Згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо додаткових гарантій соціального захисту військовослужбовців в особливий період» № 1589-VII від 04.07.2014 внесено зміни до пункту 19 статті 10'1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким передбачається, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якого дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеному в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
Таким чином, громадянин ОСОБА_1 не набув права на додаткові відпустки, передбачені статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому підстави для її компенсації відсутні.
Судом було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 09.06.2021 залучено до участі у справі №480/2813/21 другим відповідачем військову частину НОМЕР_2 .
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач до 20.08.2020 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , з якої звільнений не був, а був виключений із списків особового складу та переведений до військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби, що підтверджується витягом із наказу від 20.08.2020 №178 (а.с. 15).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 19.01.2021 №19, позивача звільнено з військової служби у запас (а.с. 18).
Згідно письмового відзиву військової частини НОМЕР_1 , з 20.08.2020 позивача було переведено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , а не звільнено. ОСОБА_1 мав право, якщо хотів отримати компенсацію, в році звільнення написати рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані дні додаткових відпусток, в тому числі, які не були використані за попереднім місцем служби за минулі роки.
Відповідно до листа від 05.03.2021 №658 (а.с. 23), позивачу була виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових за 2021 рік, що також не заперечується позивачем у позовній заяві.
Враховуючи те, що під час звільнення позивача не було виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових за 2015-2020 роки, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується наступним.
Пункт 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про відпустки" визначає види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно зі ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно з п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Таким чином позивач, як учасник бойових дій мав право на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до п. 8, 14, 17-19 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.
Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Таким чином обов`язок виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки покладено саме на ту військову частину з якої позивача було звільнено, зокрема на військову частину НОМЕР_2 , а не військову частину НОМЕР_1 , як помилково вважає позивач. Позивача 20.08.2020 не було звільнено із служби з військової частини НОМЕР_1 , а було переведено до іншої, тобто у військової частини НОМЕР_1 був відсутній обов`язок нараховувати та виплачувати відповідну компенсацію, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог щодо визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації, а також зобов`язання нарахувати компенсацію, суд відмовляє.
При цьому судом враховується те, що не звернення військовослужбовця із заявами про отримання додаткової відпустки або грошової компенсації за таку відпустку не позбавляє відповідача - військову частину НОМЕР_2 обов`язку здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за весь період проходження військової служби, в т.ч. і під час перебування на службі у військовій частині НОМЕР_1 за 2015-2020 роки.
Враховуючи те, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, військовою частиною НОМЕР_2 не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, в т.ч. і не враховано період перебування на службі у військовій частині НОМЕР_1 , передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в рішенні від 16.05.2019 по зразковій справі № 620/4218/18 (постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 рішення від 16.05.2019 залишено без змін).
При цьому судом враховується та обставина, що позивачем заявлені вимоги щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Як встановлено судом, позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткові відпустки за час служби за період 2015-2020 роки, що не заперечується військовою частиною НОМЕР_1 , а отже набув право на отримання грошової компенсації замість них у зв`язку із звільненням зі служби 19.01.2021.
Враховуючи вищезазначене, а також те, що статус учасника бойових дій позивач отримав у 2015 році, що підтверджується копією відповідного посвідчення (а.с. 12), суд задовольняє позовні вимоги позивача в частині зобов`язання військову частину НОМЕР_2 гвардії України нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових за 2015-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19.01.2021.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Щодо розподілу судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3300,00 грн., суд зазначає наступне.
За приписами статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 132 КАС України).
Частинами 1, 2 ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.
Так, згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас частинами 4, 5 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано наступні докази, а саме: копію договору про надання правової допомоги від 10.02.2021 №4, укладеного між позивачем та адвокатом Саєнком Богданом Олександровичем (а.с. 27-29); копію додатку №1 від 10.02.2021, замовлення про надання правової допомоги (а.с. 30), копію квитанції про оплату за правову допомогу у розмірі 301,51 грн. (а.с. 31), копію акта приймання - передачі виконаної роботи від 10.02.2021 до Договору про надання професійної правової допомоги №4 (а.с. 32), копію договору про надання правової допомоги №14 від 29.03.2021 укладеного між позивачем та адвокатом Саєнком Богданом Олександровичем (а.с. 34-36), копію додатку №1 від 29.03.2021, замовлення про надання правової допомоги (а.с. 37), копію квитанції про оплату за правову допомогу у розмірі 3015,08 грн. (а.с. 38), копію акта приймання - передачі виконаної роботи від 31.03.2021 до Договору про надання професійної правової допомоги №14 (а.с. 39).
Судом враховано, що з даного предмету спору та мотивів, що приведені у адміністративному позові позивача, є аналогічні рішення, що спрощувало роботу адвоката при підготовці цього адміністративного позову, сформована єдина правозастосовна практика Верховного суду з аналогічних питань.
Виходячи з викладеного, суд не приймає до уваги час, витрачений адвокатом щодо збору інформації у військової частини НОМЕР_1 щодо виплати замовнику індексації грошового забезпечення та невикористаної додаткової відпустки, оскільки не зрозуміло, яка саме допомога була надана з таких справ.
Крім того, такий вид правової допомоги, як виготовлення копій документів та направлення позову не може вважатися часом витраченим для надання правової допомоги по справі, оскільки такі дії спрямовані не на надання правової допомоги щодо розгляду та вирішення адміністративної справи.
Також, суд не бере до уваги такий вид правової допомоги, як участь у судових засіданнях Сумського окружного адміністративного суду, оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Щодо такого виду правової допомоги, формування правової позиції, суд зазначає, що з даного предмету спору та мотивів, що приведені у адміністративному позові позивача, є аналогічні рішення, що спрощувало роботу адвоката при підготовці цього адміністративного позову.
Враховуючи те, що для розгляду справи адвокат у судові засідання не з`являвся, оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надані послуги зводились виключно до надання послуги щодо підготовки позовної заяви, суд вважає розмір витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою неспівмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами.
З урахуванням досліджених судом доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає заявлені витрати неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, тому, враховуючи критерії необхідності та доцільності понесених витрат, обсяг наданих послуг, а також значення справи для позивача, суд дійшов висновку про можливість відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн.
Стосовно вимог щодо стягнення комісії банку за поповнення карти та переказ коштів за квитанцією від 15.02.2021 у сумі 06,51 грн., від 31.03.2021 у сумі 30,08 грн. та стягнення судових витрат вигляді оплати поштових послуг за направлення адвокатського запиту у сумі 28,50 грн. суд відмовляє у стягненні таких витрат виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене, такі витрати, як стягнення комісії банку за поповнення карти та перевід коштів та витрат у вигляді оплати поштових послуг за направлення адвокатського запиту КАС України не передбачено, а тому суд відмовляє у задоволенні вказаних вимог.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , і.к. НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015-2020 роки включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19 січня 2021 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , і.к. НОМЕР_4 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 05.07.2021.

Суддя С.М. Гелета