Справа № 520/15157/2020
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бадюков Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 р. Справа № 520/15157/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2021, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/15157/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправною та скасування вимоги ,зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту відповідач, контролюючий орган, ГУ ДПС), в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-138928-17 від 10.08.2020 року на суму 35527, 80 грн.;

- зобов`язати відповідача списати суму недоїмки по ЄСВ, яка виникла в період з 01.01.2017 року по 03.06.2020 року в сумі 35527, 80 грн.;

- стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона у період з 01.01.2017 по 03.06.2020 перебуваючи в статусі суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця, не отримувала дохід (прибуток) від підприємницької діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. Зазначає, що 30.06.2020 нею припинено підприємницьку діяльність. У зв`язку з набранням 03.06.2020 чинності змін, внесених до Прикінцевих положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивач звернулася до відповідача із заявою про списання нарахованої суми недоїмки, яка виникла у період з 01.01.2017 по 03.06.2020, проте від ГУ ДПС отримала лист від 31.07.2020 року № 36742/ФОП/26-15-10-0516 про відмову. Відповідач, як на підставу відмови покликається на те, що позивачем не дотримано вимог передбачених пунктом 9-15 Закону України №2464 для списання сум недоїмки, штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, у зв`язку з чим не підлягає списанню заборгованість, оскільки припинено підприємницьку діяльність 26.06.2020. Позивач вважає, що такі дії податкового органу про відмову у списанні недоїмки зі сплати єдиного внеску є невмотивованими та протиправними, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача списати недоїмку нараховану позивачу згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-138928-17 від 10.08.2020 року на суму 35527, 80 грн., а також для визнання останньої протиправною та скасування.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково зазначив у своєму рішенні про відсутність порушеного права позивача й неможливість його захисту, шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення, оскільки воно вже є скасованим в порядку адміністративного оскарження, є відкликаним згідно приписів чинного законодавства та повторному оскарженню не підлягає. Проте, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції, що фактично вимога про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-138928-17 від 10.08.2020 року не була скасована рішенням Державної податкової служби від 25.09.2020 року № 28747/6/99- 00-06-03-01-06. Вимогу про сплату недоїмки залишено без змін, так як лише було зменшено розмір вимоги на суму, яка утримана з моєї заробітної плати виконавчою службою. І оскільки позивач вважає, що її права порушено саме прийняттям незаконного та протиправного рішення про нарахування недоїмки по ЄСВ, яка виникла в період з 01.01.2017 року по 03.06.2020 року в сумі 35527, 80 грн., то і позовні вимоги полягають саме у списанні 35527, 80 грн, а не 31371, 56 грн.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно з інформацією наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 була зареєстрований як фізична особа-підприємець з 09.11.2005 по 26.06.2020.

Запис про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26.06.2020 № 4002999.

Позивач 01.07.2020 звернулася до ГУ ДПС у м. Києві із заявою, в якій просила списати нараховані їй суми недоїмки, штрафних санкцій і пені по єдиному внеску за період з 01.01.2017 по 03.06.2020, несплачені станом на день набрання чинності пунктом 5 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників».

ГУ ДПС у м. Києві за результатами розгляду вказаної заяви листом від 31.07.2020 року № 36742/ФОП/26-15-10-0516 повідомило позивача, що відповідно до п. 9-15 розд. VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010№ 2464-VІ (далі - Закон № 2464), зі змінами та доповненнями, підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону № 2464-VІ щодо усунення дискримінації за колом платників» від 13.05.2020 № 592-ЇХ (далі - Закон № 592) з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців (далі - ФОП), які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592, а також штрафи та, пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі, якщо таким платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592 платниками, зазначеними у п. 4 ч. 1 ст. Закону № 2464 (крім ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи ФОП заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Додатково, Головне управління ДПС у м. Києві повідомило, що згідно з даними інформаційної системи Головного управління ДПС у м. Києві, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебувала на обліку в Головному управління ДПС у м. Києві (ДПІ у Подільському районі) як ФОП з 10.11.2005 до 30.06.2020 (дата проведення державної реєстрації припинення) на загальній системі оподаткування.

Платником подано Звіти 01.07.2020 за січень-грудень 2017 року. 02.07.2020 за січень-грудень 2018-2019 років, січень-червень 2020 року за формою згідно Таблиці І додатка 5 (код ЗО 5), з самостійно визначеною базою нарахування, які відповідають обраній системі оподаткування та не підлягають скасуванню відповідно до положення абз. 6 п. 4 ст. 25 Закону № 2464.

Також, ГУ ДПС у м. Києві було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-138928-17 від 10.08.2020 року на суму 35527, 80 грн.

Не погоджуючись із зазначеною вимогою відповідача, позивач звернулась із скаргою б/н від 04.09.2020 р. про її скасування до Державної податкової служби України.

За результатами оскарження зазначеної вимоги в адміністративному порядку, рішенням Державної податкової служби України від 25.09.2020 року № 28747/6/99-00-06-03-01-06 «Про результати розгляду скарги» вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.08.2020 № Ф-138928-17 ГУ ДПС у м. Києві вирішено скасувати та вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення, а скаргу фізичної особи ОСОБА_1 від 04.09.2020 № б/н - задовольнити частково, зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві сформувати та направити нову вимогу з урахуванням вищенаведеного, згідно вимог чинного законодавства.

Спірну вимогу було скасовано ДПС України з тих мотивів, як вбачається з рішення від 25.09.2020 року № 28747/6/99-00-06-03-01-06, що згідно даних інтегрованої картки платника, загальна сума заборгованості станом на 31.07.2020, становила 31371, 56 грн., при цьому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.08.2020 № Ф-138928-17 ГУ ДПС у м. Києві сформована на суму 35527,80 грн., що є порушенням п. 4 розділу VI Інструкції, а саме, загальна сума заборгованості, на яку сформовано вищезазначену вимогу, не відповідає даним інтегрованої картки платника.

Позивач у позові зазначає, що оскільки фактично спірну вимогу контролюючим органом вищестоящого рівня залишено без змін, у зв`язку з чим вона звернулась з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно з статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України від 08.07.2010 №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктами 2 і 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (у редакції Закону №1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону №2464-VI змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб-підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до частин 2 - 4, 8, 12 статті 9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з абзацами 1, 3 - 5 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом №2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі - Інструкція №449).

Абзацом 2 пункту 2 розділу VI Інструкції №449 установлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн. (абзаци перший - третій, одинадцятий пункту 3 розділу VI Інструкції №449).

Як вбачається з матеріалів справи позивач скористався своїм правом, визначеним статтею 25 Закону, на оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному порядку за результатами якого спірну вимогу було скасовано контролюючим органом вищого рівня.

Відповідно до пунктів 4 та 5 розділу IV «Розгляд скарг» Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Мінфіну від 09.12.2015 р. № 1124 контролюючий орган при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень:

залишає вимогу або рішення, що оскаржується, без змін, а скаргу - без задоволення;

скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржується, не задовольняє скаргу в певній частині;

скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржується, і задовольняє скаргу;

направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального контролюючого органу;

залишає скаргу без розгляду.

У разі скасування вимоги або рішення контролюючого органу про нарахування пені та накладення штрафу вони вважаються відкликаними з дня прийняття рішення контролюючим органом вищого рівня про повне або часткове задоволення скарги, про що зазначається в рішенні відповідного контролюючого органу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованою позовну вимогу в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-138928-17 від 10.08.2020 року на суму 35527, 80 грн., оскільки така вимога є відкликаною за результатами адміністративного оскарження.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги, що фактично вимога про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-138928-17 від 10.08.2020 року не була скасована рішенням Державної податкової служби від 25.09.2020 року № 28747/6/99- 00-06-03-01-06, є безпідставними.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в зазначеній частині.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача списати суму недоїмки по ЄСВ, яка виникла в період з 01.01.2017 року по 03.06.2020 року в сумі 35527, 80 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога у вказаній частині не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у м. Києві за результатами розгляду заяви позивача листом від 31.07.2020 року № 36742/ФОП/26-15-10-0516 було відмовлено у списанні суми недоїмки, штрафних санкцій і пені по єдиному внеску за період з 01.01.2017 по 03.06.2020, несплачені станом на день набрання чинності пунктом 5 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників».

Позивачем належних та допустимих, достатніх та достовірних в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ доказів визнання протиправним та скасування вказаного рішення суб`єкта владних повноважень не надано, а у цій справі вказане рішення не оскаржується.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАСУ суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Крім того, частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Так, пунктом 4 ст. 160 КАС встановлено, що в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Проте, в адміністративному позові, судом встановлено відсутність звернутих позовних вимог до відповідача щодо протиправності рішення, або дії чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, якими були порушені права позивача, заявлені лише вимоги щодо зобов`язання вчинити певні дії.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача списати суму недоїмки по ЄСВ, яка виникла в період з 01.01.2017 року по 03.06.2020 року в сумі 35527, 80 грн.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на аргументи учасників процесу, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 року по справі № 520/15157/2020 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 по справі № 520/15157/2020 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий І.М. Ральченко