Справа № 520/7491/21
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 липня 2021 року № 520/7491/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

установив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить: 1). визнати протиправним наказ Головного управління Держгеокадастру у харківській області № 970-СГ від 26 лютого 2021 року у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2.000 га із земель державного резервного фонду, що розташована за межами населених пунктів Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області; 2).зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2.000 га із земель державного резервного фонду, що розташована за межами населених пунктів Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області; 3). встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, призначити строк для надання звіту щодо виконання рішення суду, а в разі ненадання звіту накласти на керівника головного управління Держгеокадастру в Харківській області , відповідального за виконання рішення суду, штраф у сумі від 20 до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про безпідставність відмови у затвердженні проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність.

Ухвалою від 30.04.2021 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву.

Відповідачем надано відзив на позов, у якому зазначено, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області не згодне з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

02.06.2021 року позивачем надано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просить задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач звернулась до Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межамі населених пунктів на території Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області, площею 2,0000 га, з кадастровим номером :02:000:0761 за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та наданні цієї ділянки у власність.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області наказом «Про відмову в затвердженні документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність» від 26 лютого 2021 року № 970-СГ відмовило ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність з таких підстав: перелік обмежень щодо використання земельних ділянок не відповідає вимогам Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012; на схемі розташування земельної ділянки не позначені межі та назві адміністративно-територіальних одиниць; матеріали геодезичних вишукувань представлені не в повному обсязі так не відповідають вимогам пунктів 4.4.16, 7.4.13, 12.8, 12.9 Інструкції топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА 2.04-02-98), затвердженої наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при КМУ від 09.04.98 № 56, що зареєстрований в Мін`юсті 22.06.1998 за №392/2833 (а. с. 12).

Вважаючи таку відмову протиправною, а своє право на отримання земельної ділянки у власність порушеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Земельні відносини в Україні відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі земельних ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

За змістом ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до частини восьмої статті 118 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

У свою чергу, ч.1,5-6,8 ст. 1861 Земельного кодексу України (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У відповідності до ч. 4 ст. 1861 Земельного кодексу України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки. Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Таким чином, ст. 1861 Земельного кодексу України було передбачено два альтернативні варіанти рішень у формі висновку, які можуть бути прийняті територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: 1. про затвердження цього проекту або 2. про відмову в його затвердженні.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до п. 8, 9, 10 висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 04.02.2020 р. № 1330/82-20, складеного експертом державної експертизи Жук Володимиром Михайловичем , проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства , розташованої за межами населених пунктів на території Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області, відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. Зауважень та пропозиції до проекту землеустрою відсутні. За підсумковою оцінкою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, є таким, що погоджується. Строк дії висновку необмежений (а.с. 39).

Крім того, суд зауважує, що відповідачем не надано до суду будь-яких доказів на підтвердження того, що на момент розгляду спірної заяви позивача, висновок про погодження проекту землеустрою від 04.02.2020 року № 1330/82-20 скасований.

Згідно з частиною дев`ятою статті 118 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

При цьому доцільно зауважити, що в силу положень частини сьомої статті 1861 Земельного кодексу України (що діяла на момент розгляду документації із землеустрою) питання відповідності проекту землеустрою вимогам статті 50 Закону України "Про землеустрій" на які відповідач посилається у відзиві на позов, підлягають з`ясуванню компетентним органом саме на стадії погодження відповідного проекту землеустрою та за наявності позитивного рішення про погодження такого проекту не може заперечуватись іншим органом Держгеокадастру.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що доводи відповідача про невідповідність проекту землеустрою вимогам є необґрунтованими з огляду на наявність у справі позитивного висновку про погодження відповідного проекту землеустрою.

Крім того суд зауважує, що у наказі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 970-СГ від 26.02.2021 року конкретно не зазначено, в якій саме частині і яким саме вимогам указаних правових норм не відповідає проект землеустрою.

Продовжуючи розгляд справи , суд зазначає, що 27 травня 2021 року, набрав чинності Закон України №1423-ІХ від 28 квітня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (далі Закон №1423-ІХ) згідно з яким землі державної власності за межами населених пунктів (крім земель, які потрібні державі для виконання її функцій) передані до комунальної власності сільських, селищних, міських рад.

Так, розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24 такого змісту: «…з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними...».

Суд зазначає, що надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до пункту 24 Закону №1423-ІХ переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

Тобто, з дня набрання чинності Законом №1423-ІХ (27 травня 2021 року) до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад відповідач, як орган виконавчої влади, який здійснював розпорядження земельними ділянками державної власності, втратив права щодо розпорядження такими земельними ділянками.

У свою чергу, суд звертає увагу, що предметом розгляду справи є наказ Головного управління Держгеокадастру в Харківській області від 26.02.2021 року №970- СГ про відмову у затвердженні документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність

Суд зазначає, що передача земельних ділянок державної власності до комунальної власності відповідної ради відбулась після звернення позивача із заявою та прийняття оскаржуваного наказу, а позивач до у межах даної адміністративної справи до відповідної ради з клопотанням не звертався, а отже, саме ГУ Держгеокадастру у Харківській області повинно повторно розглянути заяву у межах своїх повноважень

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для заміни відповідача по даній адміністративній справі, та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву позивачки про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2.000 га із земель державного резервного фонду, що розташована за межами населених пунктів Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ст.382 КАС України, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов`язком суду. Позивачем не надано доказів того, що прийняте рішення суду, буде відповідачем тривалий час не виконуватись, як не встановлено вказаних обставин і судом, тому вимога позивача щодо встановлення судового контролю не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності, суд зазначає, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 9,77, 293, 295, 297 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, 21, 8-9 поверх, м. Харків,61145, ) про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 970-СГ від 26 лютого 2021 року про відмову ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2.000 га із земель державного резервного фонду, що розташована за межами населених пунктів Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2.000 га із земель державного резервного фонду, що розташована за межами населених пунктів Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області,з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області суму сплаченого судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України. Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 КАС України.

Суддя Зоркіна Ю.В.