Справа № 160/10570/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

05 липня 2021 р. Справа № 160/10570/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Лозицька І.О., розглянувши позовну заяву Приватного підприємства «АВІГЕЯ СТ» до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Приватного підприємства «АВІГЕЯ СТ» з позовом до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Нікопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хохлова Анатолія Анатолійовича від 18.12.2020 року про стягнення з ПП «АВІГЕЯ СТ» () виконавчого збору в розмірі 38073,94 грн. в рамках ВП №63949433;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Нікопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гукайло Віталія Валерійовича від 06.04.2021 року про відкриття виконавчого провадження №65044686;

- зобов`язати Нікопольський міськрайонний ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) закінчити виконавче провадження №65044686 від 06.04.2021 року про стягнення з Приватного підприємства «АВІГЕЯ СТ» () виконавчого збору у сумі 28073,94 грн., керуючись приписами частини 8 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування свого позову ПП «АВІГЕЯ СТ» зазначило, що Господарським судом Дніпропетровської області був виданий наказ № 904/2696/20 від 08.12.2020 року на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2020 року, про стягнення з ПП «АВІГЕЯ СТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛПРОМПРОЕКТ» 375112,85 грн. основного боргу та 5626,56 грн. судового збору.

При цьому, за поясненнями позивача, на підставі вказаного вище наказу державним виконавцем було відкрито виконавче провадження ВП № 63949433 та в межах означеного виконавчого провадження винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 18.12.2020 року.

Разом з тим, на підставі заяви ТОВ «ЕЛПРОМПРОЕКТ» та з урахуванням приписів п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, а саме, наказ № 904/2696/20 від 08.12.2020 року був повернутий стягувачу.

06.04.2021 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

Водночас, 06.04.2021 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови № 63949433, виданої 18.12.2020 року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хохловим А.А. про стягнення з ПП «АВІГЕЯ СТ» () виконавчого збору в розмірі 38073,94 грн. в рамках ВП №63949433.

Тому, не погоджуючись з означеними рішеннями державних виконавців, позивач звертається до суду з цим адміністративним позовом.

Суд при вирішенні питання щодо відкриття провадження у цій адміністративній справі, виходить з наступного.

У відповідності до вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. 287 КАС України, встановлені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст. ст. 339, 340 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивач оскаржує рішення державних виконавців, що вчинені в ході примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/2696/20, виданого 08.12.2020 року.

Виходячи з викладеного вище та з огляду на положення ст. 287 КАС України, ст. ст. 339, 340 Господарського процесуального кодексу України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов до висновку, що даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки законодавством передбачений інший порядок оскарження учасниками виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання судових рішень у господарських справах.

Таким чином, позивач, як сторона виконавчого провадження в рамках примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області має право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця до господарського суду у порядку, визначеному ст. ст. 339, 340 Господарського процесуального кодексу України.

Наведена правова позиція відповідає правовій позиції Вищого адміністративного Суду України, яка була викладена в ухвалі Вищого адміністративного Суду України від 01.11.2017 року провадження № К/800/29954/17 та в постанові Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 21.05.2012 року № 5, зокрема, в п. 2 вказаної постанови зазначено, що суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлений інший, виключний порядок їх оскарження.

Наведені висновки відповідають правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 14.03.2018 року (справа № 660/612/16-ц).

Також аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.11.2018 року, справа № 2а/0470/13638/11 (К/9901/13776/18).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, враховуючи, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20.07.2016 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

За таких обставин, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що його позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України, оскільки він оскаржує постанови державних виконавців, які прийняті в рамках виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області, а тому, вказані вимоги належить розглядати за нормами Господарського процесуального кодексу України.

Отже, позивач не позбавлений права на звернення з даним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області.

Керуючись статтями 6, 7, 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою Приватного підприємства «АВІГЕЯ СТ» до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправними та скасування постанов.

Копію ухвали разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку та у строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька