Справа № 140/4251/21
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року ЛуцькСправа № 140/4251/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулася в суд з позовом до Маневицької районної державної адміністрації Волинської області (далі - Маневицька РДА, відповідач - 1), Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області (далі - Камінь-Каширська РДА, відповідач - 2), про стягнення з Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.05.2020 по 06.04.2021.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач з 2008 року перебувала на роботі в Маневицькій РДА на різних посадах та 12.05.2020 була звільнена з посади головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців Маневицької РДА на підставі ч. 3 статті 38 КЗпП України у зв`язку із порушенням роботодавцем вимог законодавства про працю.

Відповідно до розпоряджень голови Маневицької РДА від 11.04. 2016 №35-к та від 09.06.2016 №82-к на ОСОБА_1 було покладено обов`язки по здійсненню касових операцій на період перебування у щорічній основній відпустці основного працівника з 13.04.2016 по 22.04.2016 та з 13.06.2016 до 15.07.2016. При цьому, позивачу не проводилось жодної доплати за виконання цих обов`язків.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.06.2020, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021, в справі №140/3534/20 за позовом ОСОБА_1 до Маневицької РДА про визнання протиправним та скасування висновку, стягнення заробітної плати, визнано протиправною бездіяльність Маневицької РДА щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки за додаткове навантаження за період з 13.04.2016 по 22.04.2016 та з 13.06.2016 до 15.07.2016 в розмірі 50% посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця, обов`язки якого виконувались. Зобов`язано Маневицьку РДА здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки за додаткове навантаження за період з 13.04.2016 по 22.04.2016 та з 13.06.2016 до 15.07.2016 в розмірі 50% посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця, обов`язки якого виконувались.

07.04.2021, на виконання зазначеного судового рішення, ОСОБА_1 було проведено виплату надбавки за додаткове навантаження за період виконання обов`язків із 13.04.2016 по 22.04.2016 та з 13.06.2016 по 15.07.2016 у розмірі 50% посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця, про що свідчить лист Камінь-Каширської РДА №500/01-26/2-21 від 12.04.2021 та підтверджується копією платіжного доручення.

Таким чином, позивача було звільнено з державної служби 12.05.2020 в той час як остаточний розрахунок з нею проведено лише 07.04.2021, що свідчить про порушення відповідачем вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України та є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку.

З наведених підстав позивач просить стягнути з Маневицької РДА Волинської області, Камінь-Каширської РДА Волинської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.05.2020 по 06.04.2021.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово відповідно до вимог статті 262 КАС України (а.с.33).

В поданому до суду Камінь-Каширською РДА відзиві на позовну заяву від 24.05.2021 №699/01-26/2-21 відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з тих підстав, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.05.2020 по 06.04.2021 ґрунтуються на стягнутих за рішенням суду коштах додаткової заробітної плати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Вказані кошти (на момент звільнення працівника) не могли бути включені до розрахункових, оскільки право на виплату позивачу надбавки за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника у розмірі 50% посадового окладу встановлено за результатами розгляду Волинським окружним судом справи №140/3534/20 за позовом позивача до Маневицької РДА, рішення у якій набрало законної сили 03.03.2021.

Вважає, що під час стягнення середнього заробітку внаслідок нарахування та виплати коштів за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, право на які встановлено позивачу за рішенням суду, не застосовується частина 1 статті 117 КЗпП України.

Розрахунковими документами (платіжним дорученням №205 від 12.05.2020, відомістю розподілу виплат від 13.05.2020, розрахунковим листом за травень 2020 року №2021) підтверджується і не оспорюється позивачем, що усі кошти, що належали позивачу на день звільнення, були виплачені Маневицькою РДА у строки визначенні статтею 116 КЗпП України.

Отже, за вказаних вище обставин, стягнення середнього заробітку внаслідок невиплати коштів, щодо яких існував спір на момент звільнення позивача, та право на які встановлено за рішенням суду, не підлягає до застосування за нормами частини 1 статті 117 КЗпП України.

Вказує також на те, що у підсумку загальна сума за заявленими позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за період з 13.05.2020 по 06.04.2021 є більш ніж у п`ятдесят разів більшою ніж нараховані позивачу за рішенням суду кошти, а тому слід застосувати принцип пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2008 року перебувала на державній службі в Маневицькій РДА на різних посадах.

Наказом Маневицької РДА від 12.05.2020 №28-ос ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Маневицької РДА за власним бажанням на підставі ч. 3 статті 38 КЗпП України. Вказаним наказом передбачено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01.04.2020 по 12.05.2020 і вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку (а.с.10).

Відповідно до розпоряджень голови Маневицької РДА від 11.04. 2016 № 35-к на ОСОБА_1 було покладено обов`язки по здійсненню касових операцій на період перебування у щорічній основній відпустці головного бухгалтера апарату районної держадміністрації ОСОБА_2 з 13.04.2016 по 22.04.2016 та від 09.06.2016 № 82-к на ОСОБА_1 було покладено обов`язки по здійсненню касових операцій на період перебування у щорічній основній відпустці спеціаліста відділу фінансово-господарського забезпечення апарату райдержадміністрації ОСОБА_3 з 13.06.2016 до 15.07.2016.

Станом на 12.05.2020 (в день звільнення позивача з посади) ОСОБА_1 . Маневицькою РДА не нараховано та не виплачено надбавку за додаткове навантаження за період з 13.04.2016 по 22.04.2016 та з 13.06.2016 до 15.07.2016.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 в справі №140/3534/20, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021, за позовом ОСОБА_1 до Маневицької РДА про визнання протиправним та скасування висновку, стягнення заробітної плати, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано висновок щодо результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" і "В", який складений у 2018 році відносно ОСОБА_1 та затверджений наказом від 08.11.2018 № 86-ос. Визнано протиправною бездіяльність Маневицької РДА щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки за додаткове навантаження за період з 13.04.2016 по 22.04.2016 та з 13.06.2016 до 15.07.2016 в розмірі 50% посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця, обов`язки якого виконувались. Зобов`язано Маневицьку РДА здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки за додаткове навантаження за період з 13.04.2016 по 22.04.2016 та з 13.06.2016 до 15.07.2016 в розмірі 50% посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця, обов`язки якого виконувались. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вищевказаного рішення суду, Камінь-Каширською РДА (правонаступником Маневицької РДА), 06.04.2021 проведено нарахування та 07.04.2021 виплачено ОСОБА_1 надбавку за додаткове навантаження за період виконання обов`язків із 13.04.216 по 22.04.2016 та з 13.06.2016 по 15.07.2016 у розмірі 50% посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця, що підтверджується листом Камінь-Каширської РДА №500/01-26/2-21 від 12.04.2021 та платіжним дорученням від 06.04.2021 №55 на суму 1103,71 грн (а.с. 25, 26).

Позивач, у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідачів просить стягнути з останніх середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні сум.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно з статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (частина друга статті 117 КЗпП України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної, зокрема, у постанові від 21.03.2017 у справі № 826/5111/15, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відтак, нормами трудового законодавства визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно з наказом Маневицької РДА від 12.05.2020 №28-ос ОСОБА_1 12.05.2020 звільнено з посади головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Маневицької РДА за власним бажанням на підставі ч. 3 статті 38 КЗпП України. Вказаним наказом передбачено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01.04.202 по 12.05.2020 і вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку (а.с.10). Остаточною датою закінчення державної служби є 12.05.2020.

Позивач у позовній заяві вказує, що на дату звільнення відповідач не виплатив їй надбавку за додаткове навантаження за період виконання обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця за період з 13.04.2016 по 22.04.2016 та з 13.06.2016 до 15.07.2016.

Разом з тим, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 в справі №140/3534/20, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021, яке набрало законної сили 03.03.2021, зобов`язано Маневицьку РДА здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки за додаткове навантаження за період з 13.04.2016 по 22.04.2016 та з 13.06.2016 до 15.07.2016 в розмірі 50% посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця, обов`язки якого виконувались (а.с.11-24).

На виконання вищевказаного рішення суду, Камінь-Каширською РДА, 07.04.2021 проведено виплату ОСОБА_1 надбавки за додаткове навантаження за період виконання обов`язків із 13.04.216 по 22.04.2016 та з 13.06.2016 по 15.07.2016 у розмірі 50% посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця, про що свідчить лист Камінь-Каширської РДА №500/01-26/2-21 від 12.04.2021 та підтверджується платіжним дорученням від 06.04.2021 №55 на суму 1103,71 грн (а.с.25-26). При цьому, розмір виплачених сум позивачем не оспорюється.

Відтак, оскільки виплата надбавки за додаткове навантаження проведена відповідачем 07.04.2021, тому фактично затримка у розрахунку склала з 13.05.2020 по 07.04.2021.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд погоджується з твердженням позивача про те, що всупереч нормам чинного законодавства з нею не здійснено повного розрахунку при звільненні, чим допущено протиправну бездіяльність.

Матеріалами справи підтверджується, що на час звільнення з державної служби Маневицькою РДА не було здійснено з ОСОБА_1 повний розрахунок, а тому підставними є вимоги позивача про стягнення з Камінь-Каширської РДА (правонаступника Маневицької РДА) на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.05.2020 по день остаточного розрахунку - 07.04.2021.

Отже, оскільки відповідачем-2 остаточний розрахунок з позивачем (виплата надбавки за додаткове навантаження) проведено лише 07.04.2021, тому фактично затримка у розрахунку з 13.05.2020 (наступного дня після звільнення) по 06.04.2021 (по день фактичного розрахунку - 07.04.2021) склала - 227 робочих днів.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують

місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Абзацом 3 пункту 3 розділу ІІІ Порядку №100 передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 4 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток

працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового

періоду.

Відповідно до пункту 5 розділу VI Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як встановлено пунктом 8 розділу VI Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою, наданою Камінь-Каширською РДА щодо нарахованої заробітної плати та інших прибутків ОСОБА_1 за період з 01.03.2020 по 30.04.2020, за два останні повні місяці перед звільненням, позивачем у вказані місяці не було відпрацьовано жодного робочого дня, а тому відповідно заробітна плата їй не нараховувалась. Сума виплачена позивачу у березні 2020 року у розмірі 6606 37 грн складається: з виплат по тимчасовій непрацездатності - 4828, 58 грн (18 днів); чергова відпустка (7 днів) -1777, 79 грн. Також позивач 5 днів перебувала у відпустці без збереження заробітної плати (а.с. 44).

Згідно з довідкою, наданою Камінь-Каширською РДА щодо нарахованої заробітної плати та інших прибутків ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 29.02.2020, позивачем у вказані місяці не було відпрацьовано жодного робочого дня, а тому відповідно заробітна плата їй не нараховувалась. Позивачу у вказаний період було виплачено 10204, 83 грн за 39 днів по тимчасовій непрацездатності та 5028, 10 грн за 19 днів чергової відпустки (а.с. 75).

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач у вказані місяці не відпрацювала жодного робочого дня, і, відповідно, у розрахунковому періоді працівника не було заробітної плати, її середній заробіток необхідно обраховувати з урахуванням приписів пункту 4 Порядку №100, згідно з яким, якщо у розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Посадовий оклад ОСОБА_1 за займаною на час звільнення посадою - головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації на 2020 рік встановлений у розмірі 5300,00 грн, що підтверджується наданою Камінь-Каширською РДА довідкою про заробітну плату ОСОБА_1 (а.с. 76).

Відтак середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 буде складати: (5 300,00 грн х на 2 місяця) : 42 робочих дні = 252, 38 грн.

Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 57 290, 26 грн (252,38 грн х 227 робочих днів = 57290, 26 грн).

Водночас, у порівнянні із виплаченою сумою відповідачем-2 у розмірі 1103,71 грн, суму 57290, 26 грн не можна вважати співмірною, оскільки вона у п`ятдесят разів перевищує суму виплати.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у постанові 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у вказаній справі, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії позивача та відповідача щодо її виплати.

Суд зазначає, що при визначеній сумі несвоєчасно виплаченої надбавки за додаткове навантаження - 1103,71 грн середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 57290, 26 грн, що у п`ятдесят разів перевищує суму невиплаченої надбавки за додаткове навантаження, а тому суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності та пропорційності між інтересами позивача і відповідача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18 враховував істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

При вирішенні цього спору, суд враховує застосований Верховним Судом у справі №806/2473/18 підхід та у даному випадку істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку становить: 1103,71 грн (частка несвоєчасно виплаченої надбавки за додаткове навантаження за період виконання обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця за період з 13.04.2016 по 22.04.2016 та з 13.06.2016 до 15.07.2016) / 57290,26 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 1,93 %. Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 1,93 %, становить: 252,38 грн (середньоденна заробітна плата позивача) * 1,93 % = 4,87 грн; 4,87 грн х 227 робочих днів (дні затримки розрахунку) = 1105,49 грн.

Таким чином, враховуючи очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд дійшов висновку про те, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 1105,49 грн.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів і їх сплата є обов`язком роботодавця та працівника. Тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податків та інших обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства та правових висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, наведених у рішенні, суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності Маневицької РДА щодо непроведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні з державної служби з виплати надбавки за додаткове навантаження за період виконання обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця за період з 13.04.2016 по 22.04.2016 та з 13.06.2016 до 15.07.2016 та стягнення з Камінь-Каширської РДА (правонаступника Маневицької РДА) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.05.2020 по 06.04.2021 у сумі 1105,49 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У клопотанні про розподіл судових витрат від 25.06.2021 позивач просить стягнути на її користь з відповідача понесені витрати на правничу допомогу, пов`язану з розглядом даної справи у сумі 2250,00 грн.

Відповідно до ч.1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 та 6 статті 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як встановлено судом, в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач надала копії наступних документів: договір про надання правової допомоги № 3/12 від 12.09.2019 з додатком, укладений з адвокатом Ковальчук І.О.; акт від 21.06.2021 наданих послуг у сфері права згідно договору № 3/12 від 12.09.2021 на суму 2250,00 грн; меморіальний ордер №2PL746987 від 19.04.2021 про сплату 1500,00 грн; меморіальний ордер №2PL721217 від 05.06.2021 про сплату 750,00 грн.

Згідно акту наданих послуг у сфері права вбчається, що адвокатом були надані наступні послуги: правовий аналіз обставин справи та підготовка проекту позовної заяви - 1500,00 грн, підготовка відповіді на відзив - 750,00 грн.

Відповідач подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, зазначивши, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що гонорар є розумним та враховує витрачений адвокатом час, а дана справа є справою незначної складності, вважає, що зазначені витрати підлягають до відшкодування у меншому розмірі.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" суд вказує наступне.

Враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суть виконаних послуг, відсутність юридичного супроводу справи адвокатом в суді у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 2250,00 грн є неспівмірною та надмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

Також, судом враховано відомості Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та аналогічними мотивами тим, що приведені у позові, що спрощувало роботу адвоката при його підготовці.

Відтак, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, суд (враховуючи також позицію відповідача) вправі зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката з урахуванням конкретних обставин справи та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, а також враховуючи заперечення представника відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Камінь-Каширської РДА необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 1500,00 грн. Решту витрат покласти на позивача.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Маневицької районної державної адміністрації Волинської області щодо непроведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні 12 травня 2020 року.

Стягнути з Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 травня 2020 року по 06 квітня 2021 року у розмірі 1105,49 грн (одна тисяча сто п`ять гривень 49 копійок) без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 1500,00 грн (одну тисячу п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - 1: Маневицька районна державна адміністрація Волинської області (44600, Волинська область, смт Маневичі, вул. Незалежності, 30, ).

Відповідач - 2: Камінь-Каширська районна державна адміністрація Волинської області (44500, Волинська область, м. Камінь-Каширський, вул. Воля, 2, ).

Суддя Т.М. Димарчук