Справа № 240/16949/20
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 109020100
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Попової О. Г.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Об`єднання співвласників багатокварирного будинку "Скорик" до Житомирської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 , Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулось Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Скорик" з позовом до Житомирської міської ради, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської міської ради № 1851 «Про надання суб`єктам земельних відносин дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині п. 5 Додатку 3 до вказаного рішення, яким Житомирській міській об`єднаній територіальної громаді в особі Житомирської міської ради надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою формування земельної ділянки пл. 0,07 га за адресою АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (03.07).
В обґрунтування адміністративного позову позивач вказував, що 03 квітня 2020 року Житомирською міською радою прийнято рішення № 1851 «Про надання суб`єктам земельних відносин дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» за яким надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земель комунальної власності Житомирської міської об`єднаної територіальної громади в особі Житомирської міської ради з метою формування земельних ділянок для подальшого оформлення права користування земельними ділянками згідно додатку. Згідно п. 5 Додатку 3 до вказаного рішення Житомирській міській об`єднаній територіальної громаді в особі Житомирської міської ради надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою формування земельної ділянки пл. 0,07 га за адресою АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (03.07). Вказане цільове призначення суперечить Генеральному плану м. Житомира. Крім того призначення земельної ділянки 03.07, як вказано у рішенні є цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Тобто іншим цільовим призначенням, ніж вказано у рішенні.
Позивач вважає, що зазначення цільового призначення ділянки 03.07 свідчить про дійсні наміри відповідача сформувати ділянку для будівництва та обслуговування торгівлі та продати її.
Позивач зазначає, що ОСББ «Скорик» розташоване по АДРЕСА_2 користується 1376 кв.м прибудинкової території, що призначені для утримання та обслуговування нашого будинку. Цю територію перекриває земельна ділянка, яка планується для відведення за оспорюваним рішенням.
Позивач з огляду на вищезазначене стверджує, що оскаржуване рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року відмовлено Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Скорик" у відкритті провадження в адміністративній справі за її позовом до Житомирської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року скасовано.
Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Скорик" до Житомирська міська рада про визнання протиправним та скасування рішення.
Ухвалою судді від 01.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 16.03.2021 року 10:30.
16.03.2021 підготовче засідання відкладено у зв"язку з неявкою сторін на 25.03.2021 о 14:00.
Протокольною ухвалою від 25.03.2021 підготовче засідання відкладено на 08.04.2021 о 11:00.
08.04.2021 протокольною ухвалою судом відкладено судове засідання на 22.04.2021 о 14:30.
15.04.2021 Житомирська міська рада подала до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідача вважає, що пред`явлений позов є безпідставним, а доводи викладені в позові необґрунтованими. Відповідача зазначає, що згідно Генерального плану м.Житомира дана земельна ділянка розміщена на території мало та середньоповерхової житлової забудови. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням норм, державних стандартів і норм.
Відповідача вказує, що позивачем в позові не обґрунтовано та не доведено (не надано доказів) яким, саме, чином прийняте Житомирською міською радою рішення від 03.04.2020 № 1851 порушує права позивача. Позивачем не обґрунтовано та не доведено порушення суб`єктом владних повноважень його прав, свобод або інтересів внаслідок прийняття оскаржуваного рішення від 03.04.2020 № 1851 «Про надання суб`єктам земельних відносин дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок». Твердження позивача про те, що даним рішенням порушуються його права є безпідставним. Порушення має бути реальним стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про порушення. Просить у задоволенні позову відмовити.
Протокольною ухвалою від 22.04.2021 підготовче засідання відкладено на 11.05.2021 о 12:30.
11.05.2021 протокольною ухвалою судом відкладено підготовче засідання на 26.05.2021 о 11:30.
26.05.2021 протокольною ухвалою судом відкладено підготовче засідання на 03.06.2021 о 11:30.
03.06.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій заперечує щодо доводів відповідача у відзиві та вказує, що відповідачем не дотримано процедуру оприлюднення проекту оспорюваного рішення шляхом розміщення його на сайті 18.02.2020 року та не дотримано ч. З ст. 15 З.У. «Про доступ до публічної інформації». Законом чітко визначено процедуру оприлюднення проекту рішення. Будь-яке відступлення відповідачем від процедури свідчить про наявність протиправного характеру рішення, що прийняте без її дотримання. Позивач зазначає, що представнику ОСББ не надано можливості для надання пояснень, висловлення думки та прийнятті участі у прийнятті рішення, що відбулося і внаслідок порушення процедури оприлюднення проекту рішення. Позивач посилаючись на рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 27 серпня 1954 року вважає, що ОСББ має законні очікування на те, що прибудинкова ділянка їх багатоквартирного будинку ( АДРЕСА_2 ) у розмірі 1783,7 кв.м. не буде зменшена. Просить задовольнити позов.
Протокольною ухвалою від 03.06.2021 підготовче засідання відкладено на 10.06.2021 о 12:00.
Протокольною ухвалою від 10.06.2021 судом закрито підготовче засідання по справі та призначено розгляд справи по суті на 22.06.2021 о 14:00.
22.06.2021, протокольною ухвалою суду, заслухавши пояснення, учасників справи, суд перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження.
Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
03.04.2020 року Житомирською міською радою прийнято рішення № 1851 «Про надання суб`єктам земельних відносин дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» за яким надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земель комунальної власності Житомирської міської об`єднаної територіальної громади в особі Житомирської міської ради з метою формування земельних ділянок для подальшого оформлення права користування земельними ділянками згідно додатку (а.с.109-112).
Згідно п. 5 Додатку 3 до вказаного рішення Житомирській міській об`єднаній територіальної громаді в особі Житомирської міської ради надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою формування земельної ділянки пл. 0,07 га за адресою АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (03.07).
Не погодившись із даним рішення відповідача, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.
Відповідно до пункту а частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.
Підпунктом а частини другої статті 83 ЗК України встановлено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Відповідно до частин першої, третьої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до частини 1-3 статті 128 ЗК України, продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 № 280/97-ВР (надалі - Закон № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.
Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до частини п`ятої статті 46 Закон № 280/97-ВР, сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.
Отже, чинним законодавством України не передбачено право суб`єкта владних повноважень змінювати встановлений законом режим (періодичність) проведення сесій рад не менше одного разу на місяць у випадку надходження на розгляд до ради документів з питань відведення земельних ділянок (зокрема, клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проекту землеустрою на погодження або затвердження тощо). Оскільки останні являються частинами єдиного процесу відведення земельних ділянок, а тому охоплюються терміном "питання відведення земельних ділянок".
Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР, рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.
Із викладеного слідує, що питання щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, розглядаються виключно на пленарних засіданнях, а рішення з цих питань приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.
Так, 03.04.2020 року Житомирською міською радою прийнято рішення № 1851 «Про надання суб`єктам земельних відносин дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» яким Житомирській міській об`єднаній територіальній громаді в особі Житомирської міської ради надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою формування земельної ділянки пл. 0,07 га за адресою АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (03.07).
Як вказує позивач, ОСББ «Скорик» розташоване по вул.Михайлівській, 11/2 у м. Житомирі користується 1376 кв.м прибудинкової території, що призначені для утримання та обслуговування нашого будинку, яку перекриває земельна ділянка, яка планується для відведення за оспорюваним рішенням ( АДРЕСА_1 ). У зв"язку з чим позивач вважає, що відповідача прийнявши спірне рішення порушує права та інтереси позивача.
Разом з тим, у суду відсутні докази на підтвердження вказаних обставин.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
В силу положень п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.
Конституційний Суд України в пп.3.6 п.3 Рішення від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначив, що системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття охоронюваний законом інтерес у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям права має один і той же зміст.
У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що поняття охоронюваний законом інтерес, що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Також вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав або інтересів позивача на момент його звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Статтею 55 Конституції України закріплено фундаментальний принцип судового захисту всіх порушених прав людини і громадянина. Так, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення Аксу проти Туреччини [Aksu v. Turkey] пункт 50; Берден [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; Тенасе проти Молдови [Tгnase v. Moldova]).
Отже, наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, без реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, тільки тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.
В свою чергу, право на судовий захист не є абсолютним.
Таким чином, враховуючи положення зазначених норм законодавства, особа, яка звертається до адміністративного суду з позовом має довести наявність порушення оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкту владних повноважень саме її прав, свобод або законних інтересів у сфері публічно-правових відносин, які потребують судового захисту. Пояснити, які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень та дії/бездіяльність, які передують його прийняттю.
В даному випадку позивач оскаржує рішення, яке стосується питання надання відповідачем суб`єктам земельних відносин дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема надання Житомирській міській об"єднаній територіальній громаді в особі Житомирської міської ради дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою формування земельної ділянки площею 0,07 га за адресою АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (03.07).
Суд зазначає, що вирішення питання надання відповідачем суб`єктам земельних відносин дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, в даному випадку, відноситься до виключної компетенції Житомирської міської ради, та не створює для позивачів обов`язків чи правових наслідків за результатами його прийняття.
Як слідує з матеріалів справи, на момент прийняття оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка не перебували у власності або користуванні фізичних чи юридичних осіб.
Також, у суду відсутні докази користування позивачем земельною ділянка, яка планується для відведення за оспорюваним рішенням ( АДРЕСА_1 ) як прибудинкової території, що призначена для утримання та обслуговування будинку по АДРЕСА_2 .
Посилання позивача на розрахунок тарифу та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по житлових будинках ПП "Аммонн" не підтверджує пояснень ОСББ "Скорик", що за утримання спірної земельної ділянки платились кошти ОСББ "Скорик" (а.с.116).
Щодо посилання позивача на рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 27.08.1954 року, яке стосується будинку розташованого за адресою АДРЕСА_3 (а.с.148-151), суд зазначає наступне.
Суду не надано жодного правовстановлюючого документу на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 38 Земельного кодексу України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.
Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (ст. 39 Земельного кодексу України).
У відповідності до ст. 42 Земельного кодексу України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.
В силу вказаних положень Земельного кодексу України, використання земельних ділянок під багатоквартирні будинки здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, а розміри таких ділянок визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.
Суд бере до уваги, що відповідно до науково - проектної документації "Історико - архітектурний опорний план м. Житомира з визначенням історичного ареалу" та "Зони охорони пам`яток архітектури м. Житомира", що затверджена наказом Міністерства культури України від 21.01.2016 № 18 "Про затвердження науково - проектної документації щодо визначення меж та режимів використання зон охорони пам`яток та історичного ареалу м. Житомир", земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 знаходиться в межах історичного ареалу м. Житомира, в межах зони суворого регулювання забудови, в межах території об`єкта культурної спадщини, пропонованого до щойно виявленого, за видом містобудування.
Відсутні докази про прийняття будь-яких рішень про затвердження проекту землеустрою та фактичне відведення спірної земельної ділянки ОСББ "Скорик".
У правовідносинах, що є предметом цієї адміністративної справи, у позивача - ОСББ "Скорик" відсутнє суб"єктивне право, яке б було прямо порушене оскаржуваним рішенням. Позивач не був і не є учасником правовідносин, що склалися у процедурі прийняття оскаржуваного рішення.
Суд зазначає, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним. У даному випадку ще не здійснюється передача (надання) позивачу у власність земельної ділянки, а відбувається лише перша стадія земельно-правової процедури, що полягає в отриманні дозволу на розробку проекту землеустрою відносно спірної земельної ділянки. В свою чергу, позивач не позбавлений можливості звернутись до органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади з відповідним клопотанням щодо передачі спірної земельної ділянки у користування (власність), що передбачено статтями 118, 122, 123 ЗК України.
Суд не вважає за можливе скасування рішення Житомирської міської ради № 1851 «Про надання суб`єктам земельних відносин дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині п. 5 Додатку 3 на підставі вимог особи, якої прямо це рішення не стосується, і яка не приймала участі у правовідносинах, пов"язаних з розробкою та прийняттям вказаного рішення.
Метою адміністративного судочинства, як вже зазначалося, є захист порушених прав особи у сфері публічно-правових відносин.
Публічно-правові відносини між позивачем та відповідача на момент розгляду вказаної справи відсутні.
Таким чином, позивачем не обґрунтовано, як оскаржуване рішення Житомирської міської ради № 1851 «Про надання суб`єктам земельних відносин дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині п. 5 Додатку 3 до вказаного рішення порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.
Щодо доводів позивача про порушення відповідачем процедури прийняття рішення, а саме: порушення строків оприлюднення проекту рішення, чим обмежив право позивача на своєчасне та повне отримання публічної інформації, судом встановлено наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.
18.02.2020 на офіційному веб-сайті Житомирської міської ради був оприлюднений проект рішення «Про надання суб`єктам земельних відносин дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» з подальшим внесенням правок у додаток до рішення.
Тобто, процедуру оприлюднення проекту рішення згідно ч. 3 ст. 15 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» Житомирською міською радою дотримано.
Разом з тим, варто зауважити, що при дослідженні правомірності винесення рішення значення має тільки наявність чи відсутність фактів порушення вимог законодавства при його прийнятті, у зв`язку з чим наявність цього формального порушення відповідачем не може бути єдиною та безумовною підставою для його скасування.
Враховуючи встановлені обставини справи та надані докази сторонами, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Житомирської міської ради № 1851 «Про надання суб`єктам земельних відносин дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині п. 5 Додатку 3.
Відповідно до частинами 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, у відповідності до статті 139 КАС України, не підлягають розподілу.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 05 липня 2021 року.

Суддя О.Г. Попова