Справа № 705/2263/21
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 705/2263/21 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Уманського районного відділу Управління Державної Міграційної служби України в Черкаській області до Громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративними позовами про примусове видворення за межі території України відповідача, а також про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі території України .

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.05.2021 відповідні адміністративні справи об`єднано в одне провадження.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.05.2021 об`єднаний адміністративний позов задоволено:

- примусово видворено громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України;

- затримано громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на шість місяців, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для затримання та видворення відповідача відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що що 26.05.2021 працівниками Уманського РВ УДМС України в Черкаській області, який є територіальним підрозділом Центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, за адресою: м. Умань пров. Івана Богуна, 15 кв. 82, було виявлено громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , документ, що посвідчує особу згідно обліку баз ДМС України, паспорт НОМЕР_1 , виданий Федеративною Республікою Нігерія 24.01.2014, з терміном дії до 23.01.2019.

Уманським РВ УДМС України в Черкаській області громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 01.04.2021 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 203 Кодексу України про адмінстративні правопорушення (далі - КУпАП), у зв`язку з порушенням термінів перебування в Україні та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Оскільки, громадянин Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 прибув на територію України 03.02.2015 з метою навчання, але за порушення умов контракту 28.09.2016 був відрахований з Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки згідно наказу №210-С та 20.10.2016 рішенням першого заступника начальника УДМС України в Волинській області посвідка на тимчасове проживання була скасована.

ОСОБА_1 21.10.2016 ознайомлений з рішенням УДМС у Волинській області та здав посвідку, проте в семиденний строк територію України не залишив. Підстав для подальшого перебування на території України у відповідача не має, приймаюча сторона та законні засоби існування для забезпечення перебування в Україні відсутні, громадян України, які б могли гарантувати відповідачу фінансове та медичне забезпечення не має.

Уманським РВ УДМС України в Черкаській області 01.04.2021 прийнято рішення №7 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку із викладеним, позивач звернувся із позовами до суду.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідач незаконно перебуває в Україні, є всі обґрунтовані підстави, що підтверджують його ухилення від добровільного виїзду, він не має законного джерела існування, власності та родинних зв`язків на території України, а тому об`єднаний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону).

Згідно частини першої статті 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується за наявності таких умов: 1) наявність прийнятого компетентним органом рішення про примусове повернення; 2) невиконання рішення про примусове повернення у встановлений строк та без поважних причин; 3) ухилення від виконання рішення про примусове повернення.

Відповідно до частини першої статті 288 КАС позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Беручи до уваги, що відносно відповідача було прийняте рішення про примусове повернення, у встановлений строк не виконане, а відповідач ухиляється від його виконання, то позов в частині примусового видворення відповідача з України підлягає задоволенню.

Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини першої, одинадцятої статті 289 КАС за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Аналіз викладених норм свідчить, що підставою для затримання на шість місяців іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України, є сукупність таких умов: 1) подання адміністративного позову про примусове видворення; 2) наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства: ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення та перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії, або якщо існує ризик її втечі, або у разі відсутності документа, що дає право на виїзд з України.

Оскільки, як зазначалося, відповідач ухилявся та ухиляється від виконання рішення про його примусове повернення, а будь-яких поважних причин невиконання такого рішення матеріали справи не містять, то у колегії суддів відсутні підстави вважати, що позивач не ухилятиметься від виконання рішення про своє видворення.

З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх правових підстав для затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

В обґрунтування апеляційної скарги, представник відповідача посилається на те, що на позивача поширюється дія законодавства про статус біженців та осіб, які потребують додаткового захисту, а тому позов не може бути задоволеним в силу цих причин.

Колегія суддів наголошує на тому, що предметом даної справи є видворення та примусове затримання позивача, а предметом доказування є наявність умов, які окреслені вище.

Можливість застосування до відповідача статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, а так само можливість відповідача у майбутньому звернутися з відповідною заявою за отриманням такого статуту, не є обставинами, які підлягають доказуванню у даній справі.

Жодних належних та достовірних доказів того, що відповідачу було надано відповідний статус або ж доказів того, що ним було ініційовано відповідну процедуру отримання такого статусу (подано відповідну заяву до компетентних органів) або доказів того, компетентні органи допускають протиправну бездіяльність щодо прийняття документів відповідача про отримання захисту в Україні, матеріали справи не містять.

Відтак, суд першої інстанції вірно вказав про те, що встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, з відповідними заявами до працівників ДМС України відповідач не звертався.

Не є предметом доказування та не впливають на вирішення даного спору також і обставини добровільного виконання позивачем рішення про накладення на нього штрафу, а також і доводи щодо порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тощо.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких