Справа № 640/2225/21
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року м. Київ № 640/2225/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області,

третя особа: Служба безпеки України,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (ділі - Центральне МРУ ДМС у м. Києві та Київській області, відповідач), третя особа: Служба безпеки України (надалі - СБУ, третя особа), з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального МРУ ДМС у м. Києві та Київській області від 12.01.2021 про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Центральне МРУ ДМС у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 для отримання посвідки на тимчасове проживання та здійснити оформлення та видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні.

В обґрунтування заявлених позивачем вимог його представник зазначає, що відповідачем на підтвердження наявності підстав для відмови у видачі посвідки не надано жодних доказів, пояснень та/або рішень уповноважених органів. Представник позивача наголошує, що положення Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 (далі по тексту - Порядок №322) свідчить на користь висновку, що наявність повідомлення органів Служби безпеки України не є умовою (тим більш обов`язковою та безспірною) для відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання. Будь-яка інформація (в тому числі органів Служби безпеки України) може бути підставою для проведення міграційною службою перевірки та збору доказів щодо конкретної особи. У свою чергу, така перевірка та обґрунтованість висновку про наявність в діях іноземця або особи без громадянства загрози національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є обов`язком ДМС. Без проведення відповідної перевірки вказаних обставин, прийняття ДМС рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання є лише формальністю та суперечить як діючому законодавству у відповідній сфері, так і вимогам статті 19 Конституції України.

Заперечуючи проти вимог позивача Центральне МРУ ДМС у м. Києві та Київській області у відзиві на позовну заяву вказує на те, що у ході здійснення контррозвідувальних заходів у рамках контррозвідувальної справи № 68, заведеної відповідно до статті 6 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», у поле зору Департаменту захисту національної державності СБУ, як особи можливо причетні до екстремістської діяльності, потрапили громадяни Індії, в тому числі і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За наявними даними, зазначені іноземці в період з 11.12.2020 по 15.12.2020 прибули в Україну з метою легалізації на території нашої держави (шляхом вступу до ЗВО м. Києва та отримання на цій підставі посвідок на тимчасове проживання в Україні) вже після того, як на адресу Державної прикордонної служби України СБУ були надіслані відповідні доручення про заборону в`їзду в Україну. Враховуючи наведені обставини, ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області з урахуванням листа СБУ від 06.01.2021 № 5/1/1-65, прийнято рішення № 6271 від 12.01.2021 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на тимчасове проживання гр. Індії ОСОБА_1 . Відповідно до вищевикладеного, як стверджує відповідач, він діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, прийнявши правомірне рішення № 6271 від 12.01.2021 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на тимчасове проживання гр. Індії ОСОБА_1 .

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що рішення про заборону в`їзду в Україну конкретній особі приймається у випадку достатньої інформації, отриманої в установленому законом порядку, про факт вчинення нею суспільно небезпечного діяння, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України, попередження, виявлення, припинення та розкриття якого віднесено до компетенції СБУ. Окрім того, прийняттю рішення про заборону виїзду в Україну конкретній особі має передувати низка процедур, зокрема, відповідним підрозділом готується довідка, у якій повинні бути відображені відомості та обґрунтування обставин, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну конкретній особі. Як зазначає представник позивача, з огляду на очевидну необґрунтованість та незаконність рішення СБУ про заборону виїзду в Україну позивачу, можна говорити і про відсутність законних підстав у відповідача приймати рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 .

СБУ у своїх поясненнях на позовну заяву стверджує про правомірність відмови відповідачем на підставі з підпунктом 2 пункту 61 Порядку №322 в оформленні посвідки на тимчасове проживання в Україні позивачу, оскільки працівником ДМС України під час перевірки документів позивача для отримання відповідної посвідки у зв`язку з навчанням було встановлено існування заборони в`їзду на територію України ОСОБА_1 , що є підставою для відмови іноземцю в оформленні посвідки. Третьою особою також у поясненнях наголошено, що рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. Таке рішення, згідно пункт 6 Інструкції про порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом СБУ від 01.06.2009 № 344, приймається у формі постанови про заборону в`їзду в Україну. У ході здійснення контррозвідувальних заходів Департаментом захисту національної державності СБУ одержано інформацію стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо його діяльності, яка суперечить національним інтересам нашої держави та вимогам вітчизняного законодавства. У зв`язку з зазначеним дії позивача були кваліфіковані СБУ як дії іноземця, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України, а отже, відповідно до статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» такі діяння слугували підставою для прийняття СБУ рішення про заборону в`їзду позивачу на територію України, про що було надано доручення Державній прикордонній службі України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

За результатами розгляду клопотання представника позивача від 25.03.2021 про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу проректора з науково-педагогічної університету імені Тараса Шевченка від 11.03.2021 про відрахування ОСОБА_1 з числа студентів університету, 30.03.2021 судом постановлена ухвала про відмову у задоволенні такого клопотання.

Ухвалою суду від 17.05.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про залучення його до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Київський університет імені Тараса Шевченка.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

30.12.2020 громадянин Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до Центрального МРУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою-анкетою №119828700.

05.02.2019 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 12.01.2021 прийнято рішення №6271 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Індії ОСОБА_1 на підставі підпункту 2 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322.

Згідно напису на оскаржуваному рішенні, останнє було надано позивачу для ознайомлення 21.01.2021.

Позивач не погоджуючись з рішенням про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживанням в Україні через свого представника звернувся до суду з відповідним позовом.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Частиною першою статті 3 Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини тринадцятої статті 4 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Згідно з частиною третьою статті 5 Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

За визначенням, наведеним у пункті 18 частини першої статті 1 цього Закону, посвідка на тимчасове проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Частинами тринадцятою статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов`язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про відрахування з такого закладу.

Відповідно до частини двадцять першої статті 5 Закону технічний опис, зразки бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною, знищення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (Порядок №322), пунктом 1 якого посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) визначена як документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з пунктами 3 - 5 вказаного Порядку Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в Україну з метою навчання, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.

Іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання, посвідка видається на період навчання, який визначається наказом закладу освіти про встановлення періодів навчання для іноземних студентів.

Посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до пункту 21 Порядку №322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

Відповідно до пункту 61 Порядку № 322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, посвідка на тимчасове проживання є документом, який підтверджує законність перебування іноземця на території України. Відповідно до положень підпункту 2 пункту 61 Порядку № 322 в оформленні та видачі посвідки на тимчасове проживання може бути відмовлено у випадку, якщо щодо іноземця або особи без громадянства діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду.

Позивач оскаржує рішення від 12.01.2021 № 6271 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживанням в Україні, яким йому було відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі підпункту 2 пункту 61 Порядку № 322.

Відповідач, як на обставину, яка зумовила наявність підстав для прийняття вказаного рішення посилається на факт отримання листа від Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 06.01.2021 за №5/1/1-65, яким повідомлялось про те, що у ході здійснення контррозвідувальних заходів у рамках контррозвідувальної справи № 68, заведеної відповідно до статті 6 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», у поле зору Департаменту, як особи можливо причетні до екстремістської діяльності, потрапили громадяни Індії, в тому числі і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами проведеної перевірки 09.12.2020 Службою безпеки України прийнято рішення про заборону в`їзду вказаним особам на територію України терміном на 3 (три) роки.

Так, згідно наданих третьою особою доказів, 09.12.2020 СБУ прийнято постанову, якою в інтересах забезпечення національної безпеки України, заборонено в`їзд на територію України громадянину Республіки Індія ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на 3 (три) роки.

В цей же день СБУ направила Державній прикордонній службі України відповідне доручення.

Отже оскаржуване рішення Центрального МРУ ДМС у м. Києві та Київській області було прийнято у зв`язку з наявністю відносно позивача постанови про заборону ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 в`їзду в України протягом трьох років.

Так, абзацу другого частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю.

Частиною третьою цієї ж норми Закону встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Згідно пункту 2 Інструкції про порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Служби безпеки України від 01.06.2009 № 344 (далі - Інструкція №344), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20.08.2009 за № 785/16801, рішення про заборону в`їзду в Україну особі (далі - рішення про заборону в`їзду) приймається в інтересах забезпечення безпеки України у разі, якщо є наявність достатньої інформації, отриманої в установленому законом порядку, про факт вчинення нею суспільно небезпечного діяння, незалежно від території його вчинення, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України, попередження, виявлення, припинення та розкриття якого віднесено до компетенції СБ України.

За змістом пункту 6 Інструкції №344 на підставі відомостей, викладених у довідці, у функціональному підрозділі Центрального управління, регіональному органі готується постанова про заборону в`їзду в Україну (додаток до Інструкції).

Строк заборони в`їзду в Україну особі обчислюється з дати затвердження постанови (абзац 5 пункту 7 Інструкції №344).

Отже, наявні в матеріалах справи докази свідчать, що на час звернення позивача із заявою-анкетою до відповідача для оформлення посвідки на тимчасове проживання щодо ОСОБА_1 діяла постанова Служби безпеки України від 09.12.2020 про заборонену в`їзду на територію України громадянину Республіки Індія ОСОБА_1 .

Доводи представника позивача щодо «очевидної необґрунтованості та незаконності рішення СБУ про заборону в`їзду в Україну позивачу» не можуть оцінюватись судом з огляду на те, що постанова СБУ від 09.12.2020 не є предметом оскарження у цій справі, а відтак і не можуть оцінюватись судом в рамках цієї справи і обставини, що слугували третій особі підставою для прийняття такої постанови.

Щодо посилань представника позивача на те, що така постанова, з огляду на її очевидну необґрунтованість та незаконність, не могла для відповідача слугувати підставою для прийняття оскаржуваного рішення, не визнаються судом такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки ні Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ні Порядком № 322, ні іншим нормативно-правовим актом за органами ДМС не закріплено повноваження перевіряти законність та/або обґрунтованість рішення уповноваженого органу про заборону в`їзду в Україну.

Суд погоджується з доводами представника про те, що наявність повідомлення відповідних органів не є умовою (тим більш обов`язковою та безспірною) для відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання, оскільки будь-яка інформація може бути підставою для проведення міграційною службою перевірки та збору доказів щодо конкретної особи.

Однак, така перевірка має здійснюватися органами ДМС саме щодо наданої такими органами інформації про певні обставини, які мають враховуватись при прийнятті рішення про видачу посвідки, але не щодо рішень, прийнятих в межах їх компетенції.

При цьому, як згідно бази даних «Діловодство спеціалізованого суду», так і за наявною в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні дані щодо оскарження позивачем та/або його представником відповідної постанови СБУ.

Таким чином, станом на дату прийняття відповідачем рішення від 12.01.2021 №6271 була чинною постанова СБУ від 09.12.2020, якою позивачу заборонено в`їзду в України, що згідно підпункту 2 пункту 61 Порядку №322 є підставою для прийняття територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС рішення про відмову іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що відповідачем було обґрунтовано відмовлено позивачу в оформленні посвідки тимчасове проживання в Україні на підставі підпункту 2 пункту 61 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків, затвердженого, постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В ході розгляду цієї справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірність свого рішення, що прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності та виходячи з того, що під час розгляду справи доводи позивача не знайшли свого підтвердження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на зазначене, керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з моменту складення повного тексту.

Суддя: Н.А. Добрівська