Справа № 600/1383/20-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/1383/20-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Дембіцький П.Д., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області, про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові (з урахуванням збільшення позовних вимог) ОСОБА_1 (далі - позивач) просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ від 03.08.2020 року № 149-к в.о. начальника Головного Управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновити його на роботі - на посаді провідного спеціаліста відділу фіто санітарних заходів на кордоні управління фіто санітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області;

- стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.08.2020 року і до дня поновлення його на роботі, з відрахуванням сум виплат, фактично виплачених центром зайнятості до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказ від 03.08.2020 року № 149-к в.о. начальника Головного Управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області "Про звільнення ОСОБА_1 " є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки норми п. 2 ч. 1 ст. 84 Закону України «Про державну службу», з посиланням на яку його звільнено з роботи, не може бути застосована до нього.

До суду надійшов відзив Головного Управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначив, що до Головного Управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області надійшов лист Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області від 30.07.2020 року №75/2/743 про встановлення факту порушення Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 , у володінні якого наявний паспорт громадянина республіки Молдова НОМЕР_1 , який виданий 12.12.2009 року та посвідчення водія НОМЕР_2 , видане 06.10.2008 року в Республіці Молдова, який займає посаду державної служби категорії «В», що є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 84 Закону України «Про державну службу». Вказаним листом вказано на необхідність прийняття рішення з урахуванням положень Закону України «Про державну службу» та надано фотокопії паспорта громадянина Молдови та відповідного посвідчення. Оскільки ОСОБА_1 провідний спеціаліст відділу фітосанітарних заходів на кордонні управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області є громадянином Республіки Молдова, посада якого відноситься до посад державної служби категорії «В», тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 84 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є встановлення факту наявності у державного службовця громадянства іноземної держави або набуття державним службовцем громадянства іноземної держави під час проходження державної служби. Частиною 2 ст. 84 Закону України «Про державну службу» зазначено про зобов`язання суб`єкта призначення звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею було видано оскаржуваний наказ від 03.08.2020 року № 149-к «Про звільнення ОСОБА_1 », 04.08.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади провідного спеціаліста відділу фітосанітарних заходів на кордонні управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області. Крім того, зазначає, що лист Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області від 30.07.2020 року №75/2/743 з доданими копіями паспорта Республіки Молдови є належним та допустимим доказом, набуття позивачем громадянства іншої держави. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. (а. с. 191).

З урахуванням заявлених вимог, пояснень представників сторін, судом з метою з`ясування обставин справи було зобов`язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог, заперечень.

Оскільки сторонами на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, заперечення не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС України зобов`язував сторони ухвалою суду надати суду письмові докази в обґрунтування заявлених вимог, заперечень, у зв`язку з чим розгляд справи неодноразово відкладався, оголошувалась перерва.

Частинами 5,6 ст. 44 КАС України передбачено, що учасники справи зобов`язані, в т.ч.: подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наданих письмових пояснень, просив суд задовольнити позовні вимоги, справу розглядати у порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У ч. 9 ст. 205 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд вважає, що немає перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Згідно трудової книжки позивача встановлено наступне:

- з 20.02.1995 року по 07.04.2000 рік позивач працював інспектором І категорії Вашківського прикордонного пункту по карантину рослин Сокирянського району;

- з 07.04.2000 року по 18.01.2006 року працював на різних посадах прикордонного пункту по карантину рослин "Кельменці";

- з 19.01.2006 року прийнятий на посаду провідного спеціаліста прикордонного пункту по карантину рослин "Кельменці" в порядку переведення. (а. с. 20-25).

19.01.2006 року ОСОБА_1 прийняв присягу державного службовця, наступного змісту, - «Я, ОСОБА_1 , повністю усвідомлючи свою високу відповідальність. Урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки.». (а. с. 80).

Згідно довідки від 04.09.2020 року АЕ 0029389 видно, що згідно з даними Державного реєстру населення пан ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до ст. 12 п. (1) Закону про громадянство Республіки Молдова № НОМЕР_3 визнаний громадянином Республіки Молдова. (а. с. 187).

06.10.2008 року ОСОБА_1 , як громадянин Республіки Молдова, отримав посвідченням водія НОМЕР_2 , видане в Республіці Молдова. (а. с. 71, 147, 201).

Судом встановлено, що 12.12.2009 року ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина Республіки Молдова НОМЕР_1 . (а. с. 70, 146, 200).

16.09.2016 року заповнюючи особову картку державного службовця ОСОБА_1 № 23, позивач в п. 15.2 вказав, що не є громадянином іншої держави, тобто приховав факт про те, що він є громадянином Республіки Молдова, наявності в нього паспорта громадянина Республіки Молдова НОМЕР_1 виданого 12.12.2009 року, а також посвідчення НОМЕР_4 , видане в Республіці Молдова 06.10.2008 року, що вказує на невідповідність достовірних даних.

28.04.2016 року наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області № 34-к «Про призначення ОСОБА_1 », позивача призначено з 29.04.2016 року на посаду провідного спеціаліста відділу контролю за обігом засобів захисту рослин управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області за переведенням з Державної фітосанітарної інспекції Чернівецької області. (а. с. 72, 112, 205).

01.06.2016 року позивач відповідно до наказу в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області № 118-к переведено з 01.06.2016 року на посаду провідного спеціаліста відідлу фітосанітарних заходів на кордоні управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області. (а. с. 73, 116, 206).

З матеріалів справи вбачається, що 14.07.2020 року слідчим CУ ГУНП в Чернівецькій області в межах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000182 від 17.10.2019, на підставі ухвали слідчого судді №727/5673/20 від 06.07.2020 року в період з 07 год. 12 хв. до 10 год.36 хв. за адресою АДРЕСА_1 проведено обшук в кімнаті в якій проживає ОСОБА_1 про що складно протокол обшуку від 14.07.2020 року. У ході проведення обшуку виявлено та вилучено, у ОСОБА_1 паспорта громадянина Республіки Молдова НОМЕР_1 , як зазначено в протоколі обшуку від 14.07.2020 року. (а. с. 30-34).

23.07.2020 року Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області листом №75/2/743 звернулось до в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби України в Чернівецькій області про те, що управлінням встановлено факт порушення Закону України «Про державну службу» головним спеціалістом Головного управління Державної продовольчої служби України в Чернівецькій області Гудійником Ю.І. Згідно з наявною інформацією, ОСОБА_1 володіє паспортом громадянина Республіки Молдова НОМЕР_1 , який видано 12.12.2009 року, та посвідченням водія НОМЕР_2 , яке видане 06.10.2008 року в Республіці Молдова. Просили вжити заходи у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 84 Закону України «Про державну службу». (а. с. 28, 69, 145, 199).

31.07.2020 року завідувач сектору правового забезпечення відповідача, розглянувши лист Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області листом № 75/2/743, звернувся з доповідною до в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області, з пропозицією доручити відділу управління персоналом за погодженням із сектором запобігання корупції вжити заходи щодо звільнення ОСОБА_1 та повідомити Управління служби безпеки в Чернівецькій області про вжиті заходи. (а. с. 148).

Згідно наказу в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області від 03.08.2020 року № 149-к ОСОБА_1 звільнено з 04.08.2020 року з посади провідного спеціаліста відділу фітосанітарних заходів на кордоні управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області в зв`язку з встановленням факту наявності у державного службовця громадянства іноземної держави, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 84 Закону України «Про державну службу» та п. 9 ст. 36 Кодексу законів про працю України. (а. с. 27, 149, 202).

05.08.2020 року відповідач листом № вих-24.11-2967-20 повідомив Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області, що прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 у відповідності до Кодексу законів про працю України та Закону України «Про державну службу». (а. с. 79, 204).

Дослідженням особової справи ОСОБА_1 встановлено, що в особовій картці державного службовця № 23 зазначено, що ОСОБА_1 , не є громадянином іншої держави» (п.15.2). (а. с. 88-92).

Згідно довідки Державної установи «Агенство державних послуг» Республіка Молдова, видно, що згідно з даними Державного реєстру населення пан ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до ст. 12 п.(1) Закону про громадянство Республіки Молдова № НОМЕР_3 визнаний громадянином Республіки Молдова. (а. с. 186-187).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

В своїй діяльності Головне Управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області керується Конституцією України, законами України, постановами КМУ, указами Президента України, Законом України "Про державну службу», Кодексом законів про працю України та інші.

Пунктом 1 частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст. 57 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, який набрав чинності 1 травня 2016 року (далі - Закон України «Про державну службу»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно ч. 1 ст. 3 ст. 1 Закону України «Про державну службу» цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

За приписами пунктів 2, 5, 9 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну службу» державна служба здійснюється з дотриманням, з-поміж інших, таких принципів:

верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави;

законності - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень;

прозорості - відкритість інформації про діяльність державного службовця, крім випадків, визначених Конституцією та законами України.

Державний службовець зобов`язаний дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби (пункти 1, 2, 9, 10 статті 8 Закону України «Про державну службу»).

Відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону України «Про державну службу» якщо державний службовець виконав наказ (розпорядження), доручення, визнані у встановленому законом порядку незаконними, і не вчинив дій, зазначених у частині шостій цієї статті, він несе відповідальність за своє діяння відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну службу» право на державну службу мають повнолітні громадяни України, які вільно володіють державною мовою та яким присвоєно ступінь вищої освіти не нижче: магістра - для посад категорій «А» і «Б»; бакалавра, молодшого бакалавра - для посад категорії «В».

Разом з тим, п. 6 частини другої цієї статті визначено, що на державну службу не може вступити особа, яка має громадянство іншої держави.

Згідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про державну службу» особа, яка вступає на посаду державної служби вперше, набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею Присяги державного службовця, а особа, яка призначається на посаду державної служби повторно, - з дня призначення на посаду.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про державну службу» особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту:

"Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки".

Підстави для припинення державної служби визначені ст. 83 Закону України «Про державну службу», згідно із пунктом 1 частини першої якої державна служба припиняється, у разі втрати права на державну службу або його обмеження.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 84 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є набуття громадянства іншої держави.

Частиною другою статті 84 цієї статті визначено, що у випадках, зазначених у пунктах 1 - 4 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.

Аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що підставою для припинення державної служби особи є встановлення факту наявності у державного службовця громадянства іноземної держави або набуття державним службовцем громадянства іноземної держави під час проходження державної служби.

Вказана обставина є самостійною та безумовною підставою для припинення державної служби у зв`язку із втратою державним службовцем права на державну службу. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 Закону №889-VIII, наявність вказаної підстави не надає суб`єкту призначення (роботодавцю) права діяти на власний розсуд, а передбачає імперативний обов`язок - звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею.

Як вже встановлено судом, оскаржуваним наказом позивача - ОСОБА_1 звільнено відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 84 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з втратою права на державну службу або його обмеженням внаслідок набуття ним громадянства іншої держави.

Відтак, оскільки між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених іншим законом, а не у зв`язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тому норми частини 3 ст.40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11 липня 2018 року в справі №812/1568/17, від 28 лютого 2018 року у справі № 809/1138/16.

Суд звертає увагу на те, що в даному випадку мова не ведеться про звільнення працівника на підставі дисциплінарного стягнення, оскільки у зв`язку із набуттям громадянства іншої держави позивач втратив право на обіймання посади в державних органах та по аналогії закону право на службу в органах місцевого самоврядування, відтак доводи позивача та його представника стосовно не проведення службового розслідування суд не бере до уваги, позаяк набуття громадянства іншої держави не є дисциплінарним проступком.

При цьому, в подібних випадках законодавство не передбачає обов`язок проведення службового розслідування.

При цьому, Верховний Суд, неодноразово аналізуючи в своїх рішеннях текст присяги державного службовця (міститься в Законах України "Про державну службу" від 16.12.1993р. № 3723-XII та від 10.12.2015 р. № 889-VIII), дійшов таких правових висновків.

За змістом Присяги в основі поведінки службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.

Таким чином, порушення Присяги слід розуміти як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Як встановлено судом ОСОБА_1 є громадянином України, який повинен додержуватись ст. 68 Конституції України та Законів України, Закону України "Про державну службу", присяги Державного службовця.

Однак, 16.09.2016 року заповнюючи особову картку державного службовця ОСОБА_1 № 23, позивач - ОСОБА_1 в п. 15.2 власноручно вказав про те, що він ОСОБА_1 не є громадянином іншої держави, тобто приховав факт про те, що він є громадянином Республіки Молдова, наявності в нього паспорта громадянина Республіки Молдова НОМЕР_1 виданого 12.12.2009 року, а також посвідчення водія № НОМЕР_2 , яку видане в Республіці Молдова 06.10.2008 року, як громадянину Республіка Молдова, що вказує на невідповідність даних та вказує на недодержання ОСОБА_1 вимог Конституції України, Закону України "Про державну службу", присяги Державного службовця.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вище зазначені обставини, суд, надаючи оцінку письмовим доказам визначних ст. ст. 72-77 КАС України про те, що ОСОБА_1 приховав факт наявності у нього громадянства Республіки Молдова, наявності в нього паспорта громадянина Республіки Молдова НОМЕР_1 виданого 12.12.2009 року, а також посвідчення водія НОМЕР_2 , яке видане в Республіці Молдова 06.10.2008 року, як громадянину Республіки Молдова, дійшов висновку, що оскаржуваний наказ від 03.08.2020 року № 149-к в.о. начальника Головного Управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області "Про звільнення ОСОБА_1 " відповідає критеріям встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України та вимогам Закону України "Про державну службу", а відтак, позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про поновлення позивача на посаді, то суд зазначає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу відповідача, щодо яких суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні.

Крім того, щодо обставин встановлених Управлінням СБУ в Чернівецькій області про наявність у ОСОБА_1 громадянства Республіки Молдова та повідомлення відповідача, суд зазначає, що відповідно ст. 2 Закону України "Про Службу безпеки України" від 25 березня 1992 року № 2229-XII (далі - Закон № 2229-XII) на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 2229-XII діяльність Служби безпеки України, її органів і співробітників ґрунтується на засадах законності, поваги до прав і гідності особи, позапартійності та відповідальності перед народом України.

Статтею 4 Закону № 2229-XII визначено, що правову основу діяльності Служби безпеки України становлять Конституція України, цей Закон та інші акти законодавства України, відповідні міжнародні правові акти, визнані Україною.

А тому, те що 23.07.2020 року Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області листом № 75/2/743 звернулось до в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби України в Чернівецькій області, про те, що Управлінням встановлено факт порушення Закону України «Про державну службу» головним спеціалістом Головного управління Державної продовольчої служби України в Чернівецькій області Гудійником Ю.І., який згідно з наявною інформацією про те, що ОСОБА_1 володіє паспортом громадянина Республіки Молдова НОМЕР_1 , який видано 12.12.2009 року, та посвідченням водія НОМЕР_2 , яке видане 06.10.2008 року в Республіці Молдова. Просили вжити заходи у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 84 Закону України «Про державну службу» є належною підставою для винесення оскаржуваного наказу.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що УСБ України в Чернівецькій області діючи в межах закону встановила факт наявності у державного службовця - ОСОБА_1 громадянства Республіки Молдова про що повідомило ГУ Держпродспоживслужби України в Чернівецькій області, що стало підставою прийняття відповідачем згідно закону оскаржуваного наказу, а тому в задоволенні адміністративного позову, слід відмовити.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 стаття 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому судом враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 44, 72-80, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: Головне Управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області (58004, м. Чернівці, вул. Сторожинецька, 115, ).

Суддя П.Д. Дембіцький