Справа № 600/117/21-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/117/21-а Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Тетяна Миколаївна

Суддя-доповідач: Мацький Є.М.

05 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив:

1.1. Визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції щодо не виплати ОСОБА_1 суми доплати за службу у нічний час за період з 27.03.2016 р. по березень 2018 р., не виплати суми індексації грошового забезпечення за період з 27.03.2016 р. по листопад 2017 р., залишення без розгляду рапорту про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та не виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань;

1.2. Зобов`язати Департамент патрульної поліції виплатити ОСОБА_1 доплату за службу у нічний час за період з 27.03.2016 р. по березень 2018 р. у розмірі 5315,11 грн, суму індексації грошового забезпечення за період з 27.03.2016 р. по листопад 2017 р., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 14300 грн, а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку від дня звільнення, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення;

1.3. Стягнути з Департаменту патрульної поліції на відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 22000 гривень.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що під час звільнення 04.12.2020 р. відповідачем не у повному обсязі проведено розрахунок при звільненні та протиправно не виплачено суми доплати за службу у нічний час за період з 27.03.2016 р. по березень 2018 р., не виплачено суми індексації грошового забезпечення за період з 27.03.2016 р. по листопад 2017 р. та не виплачено матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. З вказаних підстав позивач просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з Департаменту патрульної поліції на відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 22000 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

3.1. Визнано протиправними дії Департаменту патрульної поліції щодо не виплати ОСОБА_1 суми доплати за службу у нічний час за період з 27.03.2016 р. по 31.12.2017 р. та не виплати суми індексації грошового забезпечення за період з 27.03.2016 р. по листопад 2017 року.

3.2. Зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу у нічний час за період з 27.03.2016 р. по 31.12.2017 р. та індексації грошового забезпечення за період з 27.03.2016 р. по листопад 2017 року.

3.3. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 12000 гривень.

3.4. В решті позову відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Апелянт ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати в зазначеній частині та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

5. Апелянт зазначає, що відповідачем неправомірно залишено без розгляду його рапорт про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Окрім того, апелянт вважає, що має право також на нарахування та виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку від дня звільнення по день ухвалення рішення.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в Департаменті патрульної поліції на посаді заступника командира роти №3 батальйону та з 04.12.2020 р. звільнений зі служби в поліції на підставі наказу Департаменту патрульної поліції від 26.11.2020 р. №899 о/с. (а.с. 11).

7. 01.10.2020 р. позивач звернувся до начальника Департаменту патрульної поліції з рапортом про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, однак вказаний рапорт залишено без розгляду, у зв`язку із звільненням зі служби в поліції. (а.с. 16-17).

8. Відповідно до інформації Департаменту патрульної поліції від 17.12.2020 р. повідомляється про кількість відпрацьованих нічних змін та годин у нічний час за період з 27.03.2016 р. по березень 2018 р. у розрізі місяців: у березні 2016 року - 2 (14 год.); у квітні 2016 року - 7 (49 год); у травні 2016 року - 6 (42 год); у червні 2016 року - 5 (35 год.); у липні 2016 року - 5 (35 год.); у серпні 2016 року - 2(14 год.): у вересні 2016 року - 6 (42 год.); у жовтні 2016 року - 8 (56 год.); у листопаді 2016 року - 2 (14 год.); у грудні 2016 року - 5 (35 год.); у січні 2017 року - 6 (42 год.); у лютому 2017 року - 8 (56 год.); у березні 2017 року - 5 (35 год.); у квітні 2017 року - 4 (28 год.); у травні 2017 року - 6 (42 год.); у червні 2017 року - 8 (56 год.); у липні 2017 року - 7 (49 год.); у серпні 2017 року - 3 (21 год.); у вересні 2017 року - 0 (0 год.); у жовтні 2017 року - 3 (21 год.); у листопаді 2017 року - 4 (28 год.); у грудні 2017 року - 7 (29 год.); у січні 2018 року - 6 (42 год.); у лютому 2018 року - 8 (56 год.); у березні 2018 року - 7 (29 год.). Також вказано, що в управлінні патрульної поліції Чернівецької області відсутні відомості щодо обліку відпрацьованих годин у нічний час за період з 27.03.2016 р. по 31.12.2017 р., тому підстав для виплати допалати за службу в нічний час немає. Крім того вказано, що з січня 2018 р. по березень 2018 позивачу виплачено доплату за службу в нічний час на загальну суму 775,47 гривень. У вказаному листі зазначається про те, що індексація грошового забезпечення поліцейських проводиться з листопада 2017 року. (а.с. 12-13).

9. До матеріалів справи додано розрахункові листи нарахованого та виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з квітня 2016 року по грудень 2020 року. (а.с. 42-53)

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

10. Доводи апелянта зазначені в пунктах 4-5 цього рішення.

11. Відповідач зазначає, що надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом керівника Департаменту патрульної поліції та відноситься до його дискреційних повноважень. З вказаних підстав відповідач вказав, що подання позивачем рапорту від 03.02.2020 р. про надання допомоги для вирішення соціально-побутових питань не породжувало для керівника Департаменту патрульної поліції обов`язку для її виплати. Крім того, відповідач зазанчає на безпідставність позовних вимог про виплату середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та про стягнення моральної шкоди.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

12. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

13. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини є постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 № 988 (далі - Постанова № 988).

14. Згідно з пп. 3 п. 4 Постанови № 988 надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення: надавати поліцейським один раз на рік: матеріальну допомогу для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

15. Відповідно до п. 1 Постанови № 988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

16. Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

17. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

18. Оскільки судове рішення оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог, то перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог апеляційним судом не здійснюється.

19. Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо не нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році, зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити таку, суд зазначає таке.

20. Підпунктом 3 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення надано право надавати поліцейським один раз на рік: матеріальну допомогу для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

21. Пунктом 7 Порядку №260, передбачено, що грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

22. Із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів слідує, що керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення надано, зокрема, право надавати поліцейським один раз на рік: матеріальну допомогу для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

23. Тобто, надання поліцейським один раз на рік матеріальної допомоги для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення, залежить від багатьох аспектів, зокрема, наявність фонду грошового забезпечення.

24. Доцільно зауважити, що повноваження щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є саме дискреційними повноваженнями відповідача, які регулюються вимогами чинного законодавства, разом з цим суд зазначає, що відповідач зобов`язаний, за наявності визначених умов, виплатити таку допомогу та не вправі вирішувати це питання на власний розсуд у випадку виконання військовослужбовцем для отримання такої допомоги всіх залежних від нього дії.

25. Отже, для нарахування відповідної допомоги військовослужбовець повинен ініціювати своє бажання її отримати шляхом подання рапорту.

26. Судом встановлено, що апелянт звертався до відповідача із рапортом щодо надання матеріальної допомоги.

27. З позиції суду, апелянт виконав усі необхідні дії з метою отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а саме, подав відповідний рапорт.

28. Варто звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.11.2018 року у справі № 824/166/15-а, відповідно до якої держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.

29. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення у справі «Бурдов проти Росії» № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III) (пункти 23, 26).

30. У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Будченко проти України» від 24.04.2014 року, вказано, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І) (пункт 40).

31. Проаналізувавши викладене, суд зауважує, що у даному випадку приписи постанови №988 та Порядку №260 не суперечать один одному, а доповнюють один одний.

32. Матеріалами справи підтверджується і жодним чином не спростовано відповідачем, що при звільненні ОСОБА_1 не було виплачено допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі посадового окладу, як це передбачено вищенаведеними нормами, що не відповідає критеріям правомірності.

33. Інших доводів для аргументування правомірності невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивачу, відповідачем не надано.

34. Вказане дозволяє зробити висновок, що відповідач діяв протиправно, його рішення щодо ненадання позивачу матеріальної допомоги не можна вважати обґрунтованим та безстороннім.

35. З огляду на викладене, у зв`язку з встановленням протиправності дій відповідача у контексті цих позовних вимог, суд вважає за доцільне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році.

36. Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та виплати компенсації за затримку виплати заробітної плати (грошового забезпечення), зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити таку, суд першої інстанції вірно зазначив, що така вимога є передчасною.

37. Строки виплати заробітної плати регламентовано ст. 115 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

38. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

39. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

40. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

41. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

42. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, яка визначає строки розрахунку при звільненні, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

43. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

44. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч. 2 ст. 117 КЗпП України).

45. Суд апеляційної інстанції зазначає, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

46. У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 в справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

47. Також у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

48. Таким чином, можливість задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні перебуває у залежності від проведення фактичного розрахунку. Не встановивши конкретну дату повного розрахунку, суд позбавлений можливості достеменно встановити період затримки, а відтак і розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

49. При задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

50. Дана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 24.10.2011 року у справі №6-39цс11 та у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13, а також постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а (К/9901/8793/18) про необхідність прийняття до уваги таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

51. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.10.2019 у справі №806/2473/18, від 24.07.2019 у справі №805/3167/18-а, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03.04.2019 у справі №662/1626/17, від 17.01.2019 управі №2-1579/11.

52. Отже у випадку стягнення з відповідача компенсації за час неповного розрахунку при звільненні до моменту (дати) такого повного розрахунку неможливо правильно визначити суму такої компенсації на її відповідність наведеним вище критеріям.

53. Суд першої інстанції вірно зазначив, що вказана вимога стосується захисту ще не порушеного права до дня фактичного розрахунку. Водночас КАС України передбачає можливість захисту тільки вже порушеного права (ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 5 КАС України).

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

54. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

55. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

56. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

57. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення заробітної плати скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі визначеному законодавством.

Прийняти в цій частині нову постанову.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік.

В решті рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.