Справа № 200/2355/21-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 р. Справа№200/2355/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Толстолуцької М.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16, ) про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в якому просить суд: стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошових коштів, невиплачених при звільненні у розмірі 5076,74 грн.

Ухвалою суду від 09 березня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він у період з серпня 2018 року по грудень 2020 років працював в Головному територіальному управлінні юстиції у Донецькій області. Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.12.2019 №3988/1 «Про звільнення ОСОБА_1 » його звільнено з посади головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 27 грудня 2019 року згідно п. 5 статті 36 Кодексу законів про працю України та відповідно до статті 41 Закону України «Про державну службу».

Позивач зазначає, що при звільненні з позивачем був неправильно проведений розрахунок відпускних за 2019 рік, відповідачем була невірно розрахована та сплачена сума компенсації за невикористану відпустку у кількості 13 календарних днів.

26 березня 2021 року, відповідачем надано до суду заяву про визнання адміністративного позову, відповідно до якої відповідач зазначав, що позивач працював на посаді головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та був звільнений з займаної посади 27.12.2019 відповідно до наказу Головного управління від 26.12.2019 №3988/1 в порядку переведення для подальшої роботи у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків), згідно п.5 ст. 36 Кодексу законів про працю України та відповідно до статті 41 Закону України «Про державну службу».

Зазначає, що з позивачем в день звільнення був проведений повний розрахунок та сплачено 24402,39 грн., в тому числі компенсація за 17 днів невикористаної відпустки у сумі 6900,53 грн. З лютого 2020 року на адресу ліквідаційної комісії Головного управління почали надходити запити від колишніх працівників щодо розбіжностей у нарахуванні їм відпускних за 2019 рік, та як наслідок компенсації за невикористані дні відпуски, сплачені при звільненні. Відповідач зазначає, що при перевірці вищенаведених фактів було встановлено, що при нарахуванні відпускних за допомогою програмного забезпечення бухгалтерського обліку «КОМІНТЕХ» не враховувалась надбавка за інтенсивність праці, а відповідальними особами бухгалтерії не проводилася відповідна перевірка нарахованих коштів.

Відповідач вказує на те, що для здійснення розрахунку з колишніми працівниками ліквідаційною комісією здійснений перерахунок відпускних за 2019 рік та компенсації, за невикористані дні відпуски.

При цьому, у зв`язку із знаходженням Головного управління у стані припинення, його фінансування припинено, відповідно кошторис відсутній.

З огляду на викладені обставини відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про заміну сторони у справі задоволено; замінено відповідача Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області () на його правонаступника Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місце знаходження: вул. Я. Мудрого, буд. 16, м. Харків, Харківська область, 61002; ).

Згідно з вимогами частини п`ятої статті 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Станом на час розгляду справи відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, про причини неподання відзиву на позовну заяву відповідачем суду не повідомлено.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Враховуючи, що суддя Толстолуцька М.М. у період з 27 квітня 2021 року по 14 червня 2021 року перебувала на лікарняному, а з 15 червня 2021 року по 30 червня 2021 року у щорічній основній відпустці справа розглянута після виходу судді з відпустки.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.12.2019 року № 3988/1 «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу кадрового забезпечення та проходження державної служби управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, з займаної посади 27 грудня 2019 року в порядку переведення для подальшої роботи у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків), згідно п.5 ст. 36 Кодексу законів про працю України та відповідно до статті 41 Закону України «Про державну службу».

Абзацом другим вказаного наказу передбачено, виплату ОСОБА_1 компенсації за частину невикористаної щорічної основної відпуски за період роботи з 02.08.2019 по 27.12.2019 у кількості 13 календарних днів (а.с. 8).

У листі ОСОБА_1 від 28.01.2021 № 7-10 Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області надало деталізований помісячний розрахунок не донарахованих сум відпускних та компенсації при звільненні. Зокрема, повідомлено, що не донараховані відпускні липня складають 1814,26 грн., не донарахована сума за невикористану відпуску складає 3262,48 грн.

Листом від 02.03.2021 №35-10 Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області повідомило ОСОБА_1 , що внаслідок не здійснення належних налаштувань в програмному забезпеченні відповідальними працівниками, сума недорахованих коштів за відпускні 2019 року склала 1814,26 грн., сума не донарахованих коштів компенсації за невикористану відпустку при звільненні склала 3262,48 грн.

Позивач вважає, що відповідачем невірно розраховано йому відпускні у 2019 році та відповідно компенсація за невикористані дні відпустки, у зв`язку з чим протиправно не виплачені при звільненні належні йому суми відпускних за 2019 рік та компенсації за невикористані дні відпустки, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII Про державну службу (надалі - Закон № 889-VIII у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 3 Закону № 889-VIII дія цього Закону поширюється на державних службовців, зокрема, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.

Частинами першою третьою статті 5 Закону № 889-VIII встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Підстави для припинення державної служби визначені у статті 83 Закону № 889-VIII, відповідно до пункту 4 частини 1 якої державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Відповідно до п.п 1 та 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889 підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.12.2019 № 3988/1, позивача було звільнено з посади в порядку переведення для подальшої роботи у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Суд зазначає, що наведена норма встановлює прямий обов`язок роботодавця провести з працівником повний розрахунок в день звільнення та завчасно письмово повідомити його про відповідні нараховані суми до моменту їх фактичної виплати. Таке повідомлення дозволяє усунути розбіжності у проведених роботодавцем і працівником розрахунків та уникнути потенційного спору.

Судом з матеріалів справи встановлено, та визнається Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області, що позивачу у 2019 році не вірно була розрахована заробітна плата за час відпустки у 2019 році та компенсація за невикористані дні відпустки.

Станом на час розгляду справи встановлено, що Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області не виплатило відпускні за липень 1814,26 грн., та за невикористану відпуску складає 3262,48 грн.

При цьому суд, зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року № 870 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1 та утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2.

Згідно додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року № 870 до переліку територіальних органів Мін`юсту, що ліквідуються віднесено - Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області.

Згідно додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року № 870 до переліку міжрегіональних територіальних органів Мін`юсту, що утворюються віднесено - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року № 870 установлено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції; міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, а саме: Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 року «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України № 3173/5 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 1).

Згідно додатку 1 до наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019 року №3173/5 до переліку територіальних органів Міністерства юстиції України, що ліквідуються віднесено Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області.

Згідно з додатком 2 до наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019 року №3173/5 до переліку міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України, що утворюються віднесено Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків).

Наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2019 року № 4348/5 Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України, припинено Головному територіальному управлінню юстиції у Донецькій області здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах з 28.12.2019 року.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 21.04.2021 року Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області припинено.

З огляду на зазначене, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) є правонаступником всіх майнових прав та обов`язків Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Таким чином, відповідно до матеріалів справи, з дня утворення Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до нього перейшли повноваження та функції, зокрема Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, де працював позивач, який втратив такі повноваження та функції згідно з п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870. Тобто функції вказаного органу, що ліквідується, покладено на інший орган - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Зазначене свідчить, що виконання повноважень щодо стягнення відпускних та компенсації за невикористану відпустку щодо яких виник спір у цій справі, покладено на Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), внаслідок передання адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого.

Тобто, відбулось публічне правонаступництво від одного суб`єкта владних повноважень до іншого внаслідок часткового передання адміністративної компетенції.

Враховуючи те, що станом на момент винесення рішення у справі Головне територіальне управління юстиції припинило діяльність, суд вважає, що належним та достатнім способом захисту є стягнення зі Східного територіального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 грошових коштів, невиплачених при звільненні у розмірі 5076,74 грн. (1814,26 +3262,48)

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що пред`явлений позов підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16, ) про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути зі Східного територіального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 грошові кошти, невиплачені при звільненні у розмірі 5076 (п`ять тисяч сімдесят шість) грн. 74 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 05 липня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя М.М. Толстолуцька