Справа № 640/7950/20
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Київ №640/7950/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною і скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною і скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 №Ф-269635-17-У;

- зобов`язати відповідача здійснити коригування відомостей в картці платника ЄСВ шляхом виключення з неї відомостей про наявність у позивача боргу зі сплати ЄСВ у розмірі 21030,90 грн.

Підставою позову є відсутність у позивача боргу із сплати ЄСВ. Позивач зазначає, що з 2010р. він перебуває в трудових відносинах з Корпорацією "Артеріум", яка здійснювала нарахування і сплату ЄСВ із заробітної плати позивача. Зазначає, що у 1997р. він був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, а в 2006р. перереєстрований у фізичну особу-підприємця, однак з 2010р. по 2019р. не здійснював підприємницьку діяльність, тому згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 №440/2149/19 у нього відсутній обов`язок з нарахування і сплати ЄСВ.

Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити в позові з тих підстав, що згідно із ч. 12 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" ЄСВ підлягає сплаті незалежно від здійснення підприємницької діяльності та фінансового стану платника. Припинення підприємницької діяльності пов`язано із позбавленням статусу підприємця внаслідок внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, тому з дати внесення до цього реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізична особа - підприємець позбавляється статусу платника єдиного внеску, а не у зв`язку з відсутністю факту здійснення підприємницької діяльності.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що оскаржувана вимога не містить розрахунку боргу, періодів, сум нарахування, сум штрафу та пені; відповідачем порушив встановлений п. 3 Розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 №508/26953, строк для надсилання (вручення) оскаржуваної вимоги, що свідчить про порушення відповідачем строку обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску. Посилаючись на практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, наголошує на відсутності у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску з огляду на його працевлаштування у періоді, за який винесено оскаржувану вимогу, у Корпорації "Артеріум", що, на думку представника, підтверджується довідкою органу Пенсійного фонду України за формою ОК5 "Відомості про застраховану особу" та записами в трудовій книжці позивача.

З урахуванням п. 3 Прикінцевих положень КАС України (у відповідній редакції) процесуальні строки для подання відзиву і відповіді на нього не завершились.

Інших заяв по суті справи та/або з процесуальних питань до суду не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задо-волення позову, зважаючи на таке.

Сторонами визнається і підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що 11.02.1997 позивача зареєстровано фізичною особою - підприємцем Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією, 26.11.2006 його взято на облік в податковому органі як платника єдиного внеску, а 04.03.2020 внесено запис №4009545 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача на підставі власного рішення.

Позивач перебував на податковому обліку в ГУ ДПС в м. Києві як платник податків з 11.02.1997 по 04.03.2020 на загальній системі оподаткування. В інтегрованій картці позивача (код платежу 71040000 - для фізичних осіб - підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) обліковується нарахування єдиного внеску в автоматичному режимі в розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць: за 2017р. - 8448 грн., за І-IV квартали 2018р. - 9828,72 грн., за І-IV квартали 2019р. - 11016,72 грн.

Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013-2020р.р. до ГУ ДПС у м. Києві позивачем не подавались.

10 травня 2019р. ГУ ДПС у м. Києві на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів винесено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-269635-17У, згідно з якою станом на 13.12.2019 заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 26539,26 грн., сума недоїмки до сплати рівна 21030,90 грн.

Спірні правовідносини виникли у сфері справляння єдиного внеску на загальнообов`я-зкове державне соціальне страхування і стосуються правомірності вимоги про сплату боргу.

Частиною 4 ст. 25 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної вимоги) (далі - Закон №2464) передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загально-обов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, затвердженого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 №508/26953 (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної вимоги) (далі - Інструкція №449), визначено порядок стягнення заборгованості з платників.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції №449 було передбачено, що у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Водночас згідно з ч. 1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є:

1) роботодавці:

підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (абз. 2 п. 1);

фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) (абз. 3 п. 1);

4) фізичні особи - підприємці, в т.ч. ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується:

1) для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

2) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

3) для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 сформульовано наступний правовий висновок:

"<...> особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.".

Такий же висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 02.04.2020 у справі №620/2449/19, від 27.11.2019 у справі №160/3114/19, від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, від 23.01.2020 у справі №480/4656/18.

Згідно з копією трудової книжки позивача Серія НОМЕР_1 (с.с 1, 4-5) його прийнято 16.11.2010 водієм сектору транспортної логістики служби логістики департаменту виробничих операцій Корпорації "Артеріум", а згідно з наказом від 28.09.2018 №356-ОД назву професії змінено на "Водій автотранспортних засобів" для приведення у відповідність до Національного класифікатора України "Класифікатор професій ДК 003:2010" (запис від 01.10.2018). На цій посаді позивач працює по теперішній час.

Згідно з довідкою форми ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованої ГУ ПФУ в м. Києві 04.03.2020 стосовно позивача, у період з лютого 2009р. по серпень 2010р. страхові внески за позивача як застраховану особу сплачено страхувальником ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Ай Ті-Сервіс", а з листопада 2010р. по січень 2020р. - Корпорацією "Артеріум".

Отже, у період з лютого 2009р. по січень 2020р. роботодавці сплачували за позивача як найманого працівника єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується відповідачем та підтверджується вказаною вище довідкою форми ОК-5.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження ним підприємницької діяльності відповідач не надав, а судом таких обставин не встановлено.

З урахуванням наведеного факт реєстрації у цей період позивача в якості фізичної особи - підприємця та перебування його на обліку в органах податкової служби не свідчить про виникнення у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску.

Оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464 позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога (2017р., I-IV квартали 2018р., I-IV квартали 2019р), нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Зважаючи на встановлені під час судового розгляду обставини, враховуючи згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд вважає безпідставним формування відповідачем оскаржуваної вимоги, яка суперечить вимогам Закону №2464 та порушує майнові права та інтереси позивача, необґрунтовано покладаючи на нього обов`язок зі сплати коштів в рахунок єдиного внеску, у зв`язку з чим і з метою захисту прав та інтересів позивача наявні підстави для визнання протиправною і скасування оспорюваної вимоги.

З огляду на відсутність у позивача боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, вимога про здійснення коригування відомостей в картці платника єдиного внеску підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Згідно з пп. 1 п. 1 розділу ІІ Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказ Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 (далі - Порядок №422) з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП (інтегрована картка платника) за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Згідно з пп. 3 п. 1 розділу ІІ Порядку №422 ІКП закриваються структурним підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, у разі проведення заходів щодо зняття з обліку платників в органах ДФС у зв`язку з припиненням платника податків або відсутністю за неосновним місцем обліку об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням.

Заходи щодо зняття з обліку платників в органах ДФС у зв`язку з припиненням платника податків проводяться відповідно до порядку обліку платників податків і зборів та порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За результатами проведення відповідних заходів у зв`язку з ліквідацією або реорганізацією платника податків орган ДФС за основним місцем обліку формує відомості про відсутність (наявність) заборгованості зі сплати податків і зборів та відомості про відсутність (наявність) заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Підрозділ, який здійснює облік платежів та інших надходжень, за основним та неосновним місцем обліку закриває ІКП не пізніше наступного робочого дня після формування відомостей в частині тих податків і зборів, щодо яких відсутня заборгованість на відповідній території, та відомостей з відміткою про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Дата зняття з обліку відповідає даті закриття останньої ІКП або даті отримання повідомлення державного реєстратора про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи у разі, якщо на момент отримання такого повідомлення були закриті всі ІКП.

Аналіз наведених положень Порядку свідчить, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати єдиного внеску створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованої картки правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, а тому належним способом захисту порушеного права позивача є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії по коригуванню у особовій картці платника єдиного внеску позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 26.02.2019 у справі №805/4374/15-а.

Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподілу судових витрат, суд зважає на наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в т.ч. гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і викона-них робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3); для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розпо-ділу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7).

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 5000 грн. витрат на профе-сійну правничу допомогу і 840,80 грн. витрат по сплаті судового збору, на підтвердження чого подав копії:

1) квитанції від 12.03.2020 №6 про сплату судового збору у сумі 840,80 грн.;

2) договору від 06.03.2020 №94 про надання правової допомоги, укладеного між позивачем (Клієнт) та адвокатом Фещенком М.Л. (Адвокат), і додаткової угоди від 06.03.2020 №1 до нього, згідно з якими вартість послуг Адвокат склала 5000 грн. з розрахунку гонорару за почасовою ставкою 1 година - 1000 грн., у т.ч.:

- консультація, збирання доказів, підготовка та аналіз законодавства з перспективи подання до Окружного адміністративного суду міста Києва позовної заяви щодо скасування вимоги до ГУ ДПС у м. Києві: гонорар - 1000 грн., витрачений час - 1 год., термін - до 11.03.2020;

- написання та оформлення позовної заяви в Окружного адміністративного суду міста Києва, подання до суду: гонорар - 2500 грн., витрачений час - 2,5 год., термін - до 20.03.2020;

- підготовка та аналіз законодавства з написання відповіді на відзив відповідача, подання до суду: гонорар - 1500 грн., витрачений час - 1,5 год., термін - за датою, визначеною в ухвалі;

4) квитанції від 12.03.2020 №7 та меморіального ордеру від 12.03.2020 №2033496SB про оплату позивачем коштів у сумі 5000 грн. на рахунок Адвоката за договором про надання правової допомоги від 06.03.2020 №94;

5) довідки КБ "Приватбанк" від 29.08.2019 №190829SU17234507 ОСОБА_2 гривневого рахунку № НОМЕР_2 ;

6) свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 13.06.2006 №240;

7) оригіналу ордера від 19.03.2020 серія ЧК №155210.

У відзиві відповідач заперечив проти обґрунтованості заявлених позивачем витрат на правову допомогу, однак конкретного обґрунтування своїм запереченням не наведено.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, зна-чення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне тве-рдження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн. і судовий збір у сумі 840,80 грн. є документально підтвердженими, пов`язаними з розглядом справи, співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, тому з огляду на задоволення позову та згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України підлягають стягненню на користь позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 90, 139, 159, 241-246, 262 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити позов ОСОБА_1 повністю.

2. Визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 №Ф-269635-17-У.

3. Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника єдиного внеску (код класифікації бюджету 71040000) шляхом виключення з неї відомостей про наявність у ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 21030,90 грн. (двадцять одна тисяча тридцять гривень 90 коп.).

4. Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 5840,80 грн. (п`ять тисяч вісімсот сорок гривень 80 копійок), у тому числі:

- 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) витрат по сплаті судового збору;

- 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач: ОСОБА_1 ;

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві;

04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення рішення.

Дата рішення є днем складення його у повному обсязі.

Суддя Д.А. Костенко