Справа № 520/1210/21
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 р.Справа № 520/1210/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Старосєльцева О.В.) від 07.04.2021 року по справі № 520/1210/21

за позовом ОСОБА_1

до Харківського Зонального відділу Військової служби правопорядку

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправною бездіяльності Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку, яка полягає у ненаданні відповіді позивачу на питання зазначених в пунктах 1, 2 та підпунктах 2.1, 2.2 та 2.3 заяви позивача від 10.11.2020р. адресовану Харківському зональному відділу Військової служби правопорядку;

- зобов`язативідповідача повторно розглянути питання зазначені в пунктах 1, 2 та підпунктах 2.1, 2.2 та 2.3 заяви позивача від 10.11.2020р. адресовану Харківському зональному відділу Військової служби правопорядку;

- визнати протиправною бездіяльність Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку, яка полягає у не запрошенні адвоката позивача на розгляд заяви позивача від 10.11.2020р. адресовану Харківському зональному відділу Військової служби правопорядку;

- зобов`язативідповідача повторно розглянути заяву позивача від 10.11.2020р. адресовану Харківському зональному відділу Військової служби правопорядку з дотриманням вимог ст. 18 та 19 ЗУ Про звернення громадян;

- зобов`язативідповідача відповідно до ст. 382 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем при розгляді заяви позивача від 10.11.2020р. не було надано відповідей на питання, зазначені в пунктах 1, 2 та підпунктах 2.1, 2.2 та 2.3 останньої, а також в порушення вимог ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», не запрошено представника позивача на участь у розгляді такої заяви позивача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку, яка полягає у не запрошенні адвоката позивача на розгляд заяви позивача від 10.11.2020 року, адресованої Харківському зональному відділу Військової служби правопорядку.

Зобов`язано Харківський зональний відділ Військової служби правопорядку повторно розглянути заяву позивача від 10.11.2020 року, адресовану Харківському зональному відділу Військової служби правопорядку з дотриманням вимог ст. 18 та 19 Закону України "Про звернення громадян", з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, а саме: визнати протиправною бездіяльності Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку, яка полягає у ненаданні відповіді позивачу на питання зазначених в пунктах 1, 2 та підпунктах 2.1, 2.2 та 2.3 заяви позивача від 10.11.2020р. адресовану Харківському зональному відділу Військової служби правопорядку; зобов`язати відповідача повторно розглянути питання зазначені в пунктах 1, 2 та підпунктах 2.1, 2.2 та 2.3 заяви позивача від 10.11.2020р. адресовану Харківському зональному відділу Військової служби правопорядку; зобов`язати відповідача відповідно до ст. 382 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення. В частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12.12.2018 по справі №826/6825/16 та рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Чуйкіна проти України», зазначає, що належним способом відновлення порушеного права позивача є саме задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у ненаданні відповіді позивачу на питання зазначені в пунктах 1, 2 та підпунктах 2.1, 2.2 та 2.3 його заяви позивача від 10.11.2020 року, адресованої Харківському Зональному відділенню Військової служби правопорядку. Також стверджує про необхідність встановлення судового контролю відповідно дост. 382 КАС України, оскільки відповідачем не надано до суду жодних доказів того, що рішення ним буде виконано повністю та вчасно.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. (далі КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 10.11.2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в прохальній частині якої просив:

1. Перевірити та виявити чи вчинялись позивачем у період проходження його військової служби кримінальні, адміністративні та дисциплінарні правопорушення, а також під час отримання ним поранення та контузії у період проходження військової служби.

2. В процесі розгляду даного звернення перевірити та встановити чи є поранення та контузії позивача наслідком: 2.1. Вчинення позивачем злочину або адміністративного правопорушення? 2.2. Вчинення позивачем дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння? 2.3. Навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю?

Також у заяві позивачем було зазначено про бажання взяти участь у розгляді даного звернення через свого представника - адвоката Уманця Андрія Ігоровича.

Листом від 17.11.2020 №3348 на адресу позивача направлена відповідь, в якій зазначено, що в період проходження позивачем військової служби в Збройних Силах Союзу РСР з квітня 1986 по травень 1988 посадовими особам Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку дати відповіді на питання не можливо в зв`язку з тим, що Військова служба правопорядку у Збройних Силах України створена 07.03.2002 та не є правонаступником будь-якого правоохоронного органу. Зі змісту листа вбачається, що розгляд заяви позивача відбувся без участі заявника та/або його уповноваженого представника.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у ненаданні відповіді на пункти 1, 2 та підпункти 2.1, 2.2 та 2.3 вимог прохальної частини заяви, а також її розгляд з порушенням права на участь у розгляді звернення через свого представника, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при розгляді заяви не виконано свого обов`язку щодо запрошення позивача для участі у розгляді його заяви чим порушено право заявника особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви та бути присутнім при розгляді заяви чи скарги, що в свою чергу призвело до недотримання відповідачем вимог статей 18,19 Закону України «Про звернення громадян». Приймаючи рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з дотриманням вимог ст. 18 та 19 Закону України«Про звернення громадян`суд першої інстанції зазначив, що саме в такий спосіб порушене право на належний розгляд його заяви буде відновлено.

Натомість, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Харківського Зонального відділу Військової служби правопорядку, яка полягає у ненаданні відповіді на питання зазначені в пунктах 1, 2 та підпунктах 2.1, 2.2 та 2.3 заяви та зобов`язання відповідача повторно розглянути питання зазначені в пунктах 1, 2 та підпунктах 2.1, 2.2 та 2.3 заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в цій частині охоплюються обраним судом способом захисту порушених прав позивача. Також суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в даній справі.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Питання практичної реалізації громадянами України, наданого їмстаттею 40 Конституції Україниправа на звернення урегульованоЗаконом України "Про звернення громадян"від 02.10.1996 р. № 393/96(далі -Закон № 393/96).

Статтею 15 Закону № 393/96 визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 18 Закону № 393/96, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно зі ст. 19 Закону № 393/96, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 393/96, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз вищевказаних норм вказує, що звернення, яке відповідає вимогам Закону № 393/96, повинно бути прийнято, всебічно та повно розглянуто у встановлені законом строки, та за наявності для того підстав, суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого входить вирішення спірного питання, повинен вжити усіх передбачених законом заходів для поновлення порушеного права особи та усунення причин та умов, які сприяли порушенням. За загальним правилом звернення громадян підлягають розгляду тим суб`єктом, якому вони адресовані. Якщо вирішення порушеного у зверненні питання не належить до повноважень відповідного органу, він повинен переслати його за належністю і повідомити про це громадянина, який подав звернення, для чого встановлено п`ятиденний строк.

Аналогічний висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 03.12.2018 р. у справі № 804/9185/15.

Колегія суддів зазначає, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 р. у справі № 342/158/17.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що під час розгляду заяви позивача відповідачем не було забезпечено участі представника позивача, тобто, відповідь на вказану заяву Харківським Зональним відділом Військової служби правопорядку надана без дотримання вимог Закону № 393/96.

Разом з цим, з огляду на факт надання вказаної відповіді твердження апелянта про допущення протиправної бездіяльності щодо ненадання відповіді за зверненням позивача, є хибними. Неналежний розгляд звернення, зокрема без дотримання вимог Закону № 393/96 в частині забезпечення участі позивача та/або його представника при розгляді його звернення є підставою для зобов`язання Харківського Зонального відділу Військової служби правопорядку повторно розглянути заяву позивача від 10.11.2020 року, адресовану Харківському зональному відділу Військової служби правопорядку з дотриманням вимог ст. 18 та 19 Закону України "Про звернення громадян", що і було зроблено судом першої інстанції.

З приводу позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Харківського Зонального відділу Військової служби правопорядку, яка полягає у ненаданні відповіді на питання, зазначені в пунктах 1, 2 та підпунктах 2.1, 2.2 та 2.3 заяви позивача від 17 листопада 2020 та зобов`язання відповідача повторно розглянути їх, колегія суддів, враховуючи наведені вище обставини щодо порушення відповідачем самої процедури розгляду заяви позивача шляхом незалучення його представника та у зв`язку з цим зобов`язання останнього повторно розглянути вказану заяву, вказує, що надання відповідей на порушені заявником питання у заяві, з урахуванням висновків суду, буде здійснено відповідачем під час повторного розгляду такої заяви із дотриманням вимог Закону України Про звернення громадян, зокрема, в частині залучення до розгляду заяви представника позивача.

Додаткове зазначення про такий обов`язок відповідача окремо не є тим способом захисту, який буде ефективним для відновлення порушеного права позивача у спірних відносинах.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що в ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції встановлено, що звернення позивача належним чином не розглянуто, питання, зазначені в пунктах 1, 2 та підпунктах 2.1, 2.2 та 2.3 заяви позивача, підлягають повторному, повному, всебічному дослідженню відповідачем, а відтак позовні вимоги в цій частині охоплюються обраним судом першої інстанції способом захисту порушених прав позивача та додатково задоволенню не підлягають.

З приводу заявлених вимог щодо встановлення судового контролю, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначеностаттею 382 КАС України, за приписами частини 1 якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зазначені норми кореспондуються з положенням частини 6статті 245 цього Кодексу, згідно з якими у випадках, визначених у частинах третій - п`ятій цієї статті, суд може визначити відповідачу - суб`єкту владних повноважень розумний строк виконання рішення суду.

Колегія суддів наголошує, що процесуальні дії щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду (як під час ухвалення, так і після ухвалення рішення) відповідно до положеньст.382 КАС Україниє диспозитивним правом суду.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 по справі № 674/25/17 (провадження № К/9901/32253/18).

На час постановляння рішення апеляційним судом не встановлено об`єктивних обставин чи пересторог щодо можливого невиконання судового рішення суб`єктом владних повноважень.

При цьому, заявником не наведено обґрунтованих аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів як встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України, а також не надано доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність встановлених підстав для встановлення судового контролю.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року по справі №520/1210/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 02.07.2021 року