Справа № 160/4347/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2021 року Справа № 160/4347/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
23 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 у меншому розмірі одноразової грошової допомоги, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 доплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за два повні роки військової служби.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 12.07.2016 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2019 року №62 позивача було виключено із списків частини у зв`язку з закінченням строку контракту за підпунктом «й» пункту 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Загальна вислуга років позивача становить 12 календарних років, разом із пільговими - 14 років. При цьому, під час виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 , позивач отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 50% за кожен рік календарної служби. ОСОБА_1 вважає дії відповідача щодо невиплати грошової допомоги ще за 2 роки протиправними, оскільки положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не містить положень, що вислуга років у пільговому розрахунку не повинна зараховуватись до вислуги років для призначення військовослужбовцю грошової допомоги при звільненні.
Крім того, разом з позовною заявою 23.03.2021 року позивачем було подано заяву про поновлення строків звернення до суду, в якій ОСОБА_1 наголосив на тому, що під час звільнення з військової частини НОМЕР_1 у березні 2019 року позивач отримав лише витяг з наказу №62 від 13.03.2019 року, в якому не містились відомості (розрахунок) грошового забезпечення у зв`язку зі звільненням, що підлягали до виплати ОСОБА_1 . Позивач про недоплату одноразової грошової допомоги дізнався лише у лютому 2021 року, у зв`язку із чим просив суд поновити строк звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
06.05.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому наголошено на пропуск позивачем строку позовної давності та, посилаючись на положення ст. 122, ст. 123 КАС України, зазначав про необхідність залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду. По суті позову, військовою частиною НОМЕР_1 вказано про те, що ОСОБА_1 трактує положення законодавства суб`єктивно, водночас розмір одноразової грошової допомоги для військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби. В обґрунтування своїх заперечень, відповідач посилався на положення постанови КМУ від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення, виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей». Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
06.05.2021 року до суду надійшла також відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 вказав на те, що під час виключення із списків військової частини НОМЕР_1 позивачем не було отримано повного розрахунку. Зокрема, позивач посилався на положення ст. 43 Конституції України, та з її урахуванням вказував на віднесення грошової виплати під час звільнення до складу «заробітної плати», чим обґрунтував обов`язковість захисту права на таку виплату в судовому порядку. Також позивач на спростування доводів відповідача у відзиві, здійснив посилання на наявність спору між сторонами, що підтверджується зверненням позивача у квітні 2019 року до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
19.05.2021 року військова частина НОМЕР_1 надала до суду заперечення, в яких наведено доводи, аналогічні доводам відзиву, поданого 06.05.2021 року. Відповідач просив врахувати пропущення позивачем строку на звернення до суду із відповідними вимогами та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Згідно витягу з наказу №62 від 13.03.2019 року, ОСОБА_1 , офіцер відділу безпеки військової служби, був звільнений наказом командувача Повітряних сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 01.03.2019 року №97 з військової служби у запас відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за пунктом «й». З 13.03.2019 року ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна -12 років 10 місяців 09 днів, пільгова 01 рік 01 місяць 28 днів.
Згідно довідки від 15.02.2016 року №350/119/1/163/пс, виданої командиром військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 в період з 08.11.2015 року по 08.02.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Згідно довідки від 29.01.2019 року №34, виданої командиром військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 в період з 11.03.2017 по 10.07.2017 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Як встановлено судом, та не заперечується сторонами справи, під час виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 згідно наказу №62 від 13.03.2019 року, позивач отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 50 % за кожен рік календарної служби, тобто за 12 років календарної служби.
Вважаючи протиправними дії відповідача в частині невиплати одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового утримання за 2 роки (з яких 10 місяців 09 днів календарна вислуга років, 01 рік 01 місяць 28 днів - пільгова вислуга років), позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон України №2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Згідно із п.2 р.I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (Порядок №260) грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Порядок та умови нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регулюється розділом ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (Порядок №260).
Відповідно до пункту 2 розділу ХХХІІ Порядку №260, у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.
Необхідно зауважити, що в ч.2 ст.15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.
При цьому, термін «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 24.11.2020 у справі №822/3008/17.
Матеріалами справи підтверджено, що загальна вислуга років позивача станом на дату звільнення з військової служби, становить 14 років 00 місяців 07 днів, тобто, з урахуванням наведених вище норм, відповідачем дотримано вимоги законодавства та здійснено виплату одноразової грошової допомоги.
Водночас, позивач, звертаючись до суду, ставив питання щодо невиплати йому одноразової грошової допомоги за 2 роки, тобто за період - 10 місяців 09 днів календарної вислуги років, 01 рік 01 місяць 28 днів - пільгової вислуги років.
Як вже зазначалось судом, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Так само положеннями Порядку №260 визначено, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Таким чином, розмір одноразової грошової допомоги знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років служби військовослужбовця, відтак, відповідачем правомірно здійснено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - тобто за 12 років.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.
Що стосується дотримання позивачем строків звернення до суду з цим позовом, суд звертає увагу на положення частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постановах від 13.03.2019 в справі № 807/363/18 та від 10.05.2019 в справі № 820/5285/17.
Питання щодо судових витрат у справі судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В. Кальник

25.05.2021

Рішення не набрало законної сили 25 травня 2021 р.

Суддя В.В. Кальник