Справа № 380/9832/21
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року справа № 380/9832/21

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

секретаря судового засідання Наум`як Х.О.,

представника відповідача Тарабан О.О.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79013, м. Львів, пл. Шашкевича, 1) в якій позивач просить суд:

- визнати дії Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), щодо виконання виконавчого листа, виданого Львівським окружним адміністративним судом 05.04.2021 року № 3806465/20, на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду, від 17.02.2021 року справа № 380/6465/20 та дій державного виконавця, щодо виконання виконавчого провадження № 65195813 неправомірними;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у відповідності до норм Законів України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901-VI від 05.06.2012 року та «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, звернутись до Львівського окружного адміністративного суду заявою(поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення про відстрочку чи розстрочку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 року справа № 380/6465/20 та виконавчого листа від 05.04.2021 року № 380/6465/20 та вчинити дії до Личаківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, передбачені нормами ст.63,75 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII.

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м.Львів), подати звіт про виконання судового рішення по даній справі через шість місяців від дня набрання законної сили рішення по даній справі.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на те, що Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) за заявою позивача, було відкрите виконавче провадження ВП №65195813 на виконання виконавчого листа. Позивач отримав лист відповідача, в якому зазначено, що на виконання вимог державного виконавця Личаківський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради зроблено перерахунок заборгованості та повідомлено про те, що грошові кошти для виплати заборгованості в боржника відсутні. Вважаючи, що державний виконавець не виконав жодних дій для виплати заборгованості, позивач звернувся до суду з означеним позовом.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Зазначає, що державним виконавцем 20.04.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Листом Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 13.05.2021 року № 2603 повідомлено, що з метою виконання судового рішення та вимоги державного виконавця у даному виконавчому провадженні (в частині нарахування допомоги) боржником здійснено нарахування допомоги. Однак виконання судового рішення та вимог державного виконавця в частині виплати нарахованої боржником суми допомоги унеможливлюється з поважних та незалежних від боржника причин. Також відповідач звертає увагу, що Законом чітко визначено перелік заходів примусового характеру та процесуальний механізм виконання рішень у даній категорії справ, а посилання позивача на те, що «ухиляння від виконання рішення суду» не має під собою будь-якого змісту.

Ухвалою від 23 червня 2021 року суд відкрив провадження у даній справі, вирішив розглядати справу за правилами спрощеного провадження у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідач на вимогу суду надав копії матеріалів виконавчого провадження №65195813.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила,просила відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

20.04.2021 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) за заявою позивача, було відкрите виконавче провадження ВП №65195813 на виконання виконавчого листа.

27.05.2021 року позивач звернувся до Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо виконання виконавчого листа № 380/6465/21.

07.06.2021 року позивач отримав листа № 13476/В-4 в якому зазначено, що на виконання вимог державного виконавця, зроблено перерахунок заборгованості від 09.03.2021 року № , яка складає 9464,00 грн. та повідомлено, що грошові кошти на виплату заборгованості у боржника відсутні.

Вважаючи, що відповідач не вжив всіх заходів передбачених Законом, щодо виконання судового рішення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів./

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII.

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" вказує, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом статті 26 Закону України "Про виконавче провадження": виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої); виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята); за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню) (частина шоста).

Як встановлено судом на примусове виконання рішення суду у справі №380/6465/21 Львівський окружний адміністративний суд 05.04.2021 видав виконавчий лист. Рішення суду має зобов`язальний характер відповідача зобов`язано вчинити на користь позивача певні дії. Державний виконавець на підстави заяви стягувача 20.04.2021 відкрив виконавче провадження ВП №65195813.

Частиною другою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що в разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень -коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Суд враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, необхідно встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Крім того суд зазначає, що державним виконавцем не було вчинено всіх залежних від нього дій та не надано суду належних і допустимих доказів того, що рішення суду є не виконане в повному обсязі та без поважних причин.

Як вбачається судом із матеріалів справи, розрахунок здійснений на підставі рішення суду в справі №380/6465/21, Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/6465/21, 09.03.2021р. (виконавче провадження №65195813 відкрито -20.04.2021р.) здійснило перерахунок пенсії позивача за період вказаний у рішенні суду.

Згідно відомостей реєстру судових рішень заборгованість з перерахованої стягувачу пенсії, на підставі вказаного рішення суду, складає 9464,00 грн. та включено до реєстру судових рішень.

У свою чергу, відповідачем не заперечується, що нарахована ОСОБА_1 сума в розмірі 9464,00 грн. фактично не виплачена. Оскільки, як вбачається з листа Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, долученого до матеріалів справи, допомога, яка є предметом стягнення, передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до статті 17 даного Закону, фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Відтак, призначення (нарахування) та виплата даного виду допомоги є виконанням органом місцевого самоврядування делегованих державою повноважень, що повинно супроводжуватись передачею необхідних фінансових ресурсів з дотриманням вимог бюджетного законодавства.

Суд звертає увагу, що не виплата вищевказаної заборгованості не залежить від відповідача (боржника) в даній справі.

Відтак, часткове невиконання судового рішення відбулось з незалежних від позивача причин, які за переконанням суду є поважними у розумінні Закону № 1404-VIII, що не було перевірено відповідачем. Державним виконавцем не надано вмотивованого обґрунтування про визнання або не визнання причин не виконання рішення суду неповажними.

Стосовно встановлення судового контролю за виконанням рішення суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення даної норми дає підстави для висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття рішення у справі. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. Проте, таких доказів суду не надано.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 у справі 235/7638/16-а.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Щодо судового збору, то оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", такий відповідно до ст.139 КАС України, стягненню на користь позивача не підлягає.

Керуючись статтями 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246,Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати дії Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), щодо виконання виконавчого листа, виданого Львівським окружним адміністративним судом 05.04.2021 року № 3806465/20, на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду, від 17.02.2021 року справа № 380/6465/20 та дій державного виконавця, щодо виконання виконавчого провадження № 65195813 неправомірними.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) вчинити дії до Личаківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, передбачені нормами ст.63,75 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII.

В решті позовних вимог відмовити.

Судовий збір розподілу не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст. 287 КАС України подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Сакалош