Справа № 400/252/21
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 р. № 400/252/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод", вул. Набережна, 64, с. Галицинове, Вітовський район, Миколаївська область, 57286,
до відповідача:Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, вул. Дегтярівська, 11-Г, м. Київ 119, 04119,

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.10.2020 № , від 06.01.2021 № ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (далі - позивач або ТОВ "МГЗ") звернулося до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі - Офіс) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 15.10.2020 та № від 06.01.2021 в повному обсязі.

Ухвалою від 22.01.2021р. суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив по справі підготовче судове засідання на 11.02.2021р.

В обгрунтування позову позивач вказав, що за наслідками перевірки відповідача складено Акті перевірки від 17.09.2020р. № 34/28-10-53-11/33133003 (далі Акт перевірки або акт), з висновками якого ТОВ «МГЗ» не погодився, тому подав скаргу до ДПС України. Рішенням ДПС України від 31.12.2020р. скаргу позивача задоволено частково: податкове повідомлення-рішення Офісу № від 15.10.2020 залишено в силі, а податкове повідомлення-рішення № від 15.10.2020 було частково скасовано у зв`язку з визнанням ДПС України помилковими висновків Офісу про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на суму 72 871 680 грн. по операціям з передачі природного газу у схов (відповідальне зберігання). На думку позивача вказані вище податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, оскільки винесені з порушенням чинного законодавства України, є необґрунтованими, прийнятими без врахування усіх обставин справи.

Ухвалою від 11.02.2021р. суд відклав підготовче судове засідання на 04.03.2021р. та запропонував відповідачу надати до суду в строк до 04.03.2021р. відзив на позов.

02.03.2021р. відповідач надав до суду відзив, в якому зазначив про те, що перевіркою встановлено порушення п.14.1.191 п.14.1 ст.14, п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5 ст.198, пп.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу (далі - ПК) України, в результаті чого: завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ по податковій декларації з ПДВ за червень 2020 року в розмірі 8 921 839грн.; завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21 декларації) по податковій декларації з ПДВ за червень 2020 року у розмірі 72 875 351грн.

Відповідач вважає, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення рішення відповідають нормам ПК України, а позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ухвалою від 04.03.2021р. суд замінив у справі неналежного відповідача Офіс великих платників податків ДПС на його правонаступника Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - відповідач).

У відповіді на відзив позивач зазначив, що з доводами відповідача не погоджується, оскільки висновки про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є помилковими.

Ухвалою від 23.03.2021р. суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті в режимі відеоконференції на 13.04.2021р.

Ухвалою від 13.04.2021р. суд з урахуванням заявлених сторонами клопотаннями про відкладення розгляду справи, з урахуванням наказів голови Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 р. № 13-о та від 12.04.2021р. № 14-о вжито додаткових заходів щодо запобігання поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відклав розгляд справи по суті до послаблення карантинних заходів на території Миколаївської області. Про дату наступного судового засідання суд встановив повідомити сторін додатково телефонограмою або повісткою суду.

Повістками від 25.05.2021р. суд повідомив сторін про розгляд справи по суті в судовому засіданні, яке призначив на 10.06.2021р.

10.06.2021р. представник позивача надав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «МГЗ».

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

З 25.08.2020 по 14.09.2020 Офісом великих платників податків ДПС проводилася документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., в декларації з ПДВ за червень 2020 року з урахуванням уточнюючих розрахунків, результати якої оформлено актом від 17.09.2020 № 34/28-10-53- 11/33133003.

У висновках вказаного акту (розд.4, стор.35), зазначається, що ТОВ «МГЗ» порушено п.14.1.191 п.14.1 ст.14, п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5 ст.198, пп.200.1„ п.200.4 ст.200 Податкового кодексу (далі - ПК) України, в результаті чого:

1) завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ по податковій декларації з ПДВ за червень 2020 року в розмірі 8 921 839грн.;

2) завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21 декларації) по податковій декларації з ПДВ за червень 2020 року у розмірі 72 875 351грн.

За результатами розгляду Офісом заперечень позивача на вищевказаний акт перевірки, Офісом згідно відповіді від 13.10.2020 № 33561/10/28-10-53-10 на вказані заперечення було відхилено аргументи ТОВ «МГЗ» щодо незгоди з висновками акту перевірки та ці висновки визнано вірними.

На підставі вищевказаного акту, а також відповіді Офісу на заперечення позивача до акту, Офіс прийняв наступні податкові повідомлення-рішення:

1) № від 15.10.2020 (за формою В1), яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, заявлену у поданій податковій декларації з цього податку за червень 2020 року на 8 921 839грн., а також застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 4 460 919,50грн.;

2) № від 15.10.2020 (за формою В4), яким позивачу зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у декларації за червень 2020 року на суму 72 875 351грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями Офісу, позивачем було подано до ДПС України в порядку адміністративного оскарження рішень контролюючого органу скаргу з вимогою скасування вказаних рішень як неправомірних.

За результатами розгляду скарги позивача на вищевказані рішення Офісу, ДПС України було прийнято рішення № 37008/6/99-00-06-01-02-06 від 31.12.2020, яким податкове повідомлення-рішення Офісу № від 15.10.2020 залишено в силі, а податкове повідомлення-рішення № від 15.10.2020 було частково скасовано у зв`язку з визнанням ДПС України помилковими висновків Офісу про заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на суму 72 871 680 грн. по операціям з передачі природного газу у схов (відповідальне зберігання).

На підставі згаданих вище акту перевірки та рішення ДПС України, Офісом 06.01.2021 було прийнято податкове повідомлення-рішення № (за формою В4), яким Позивачу зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного періоду у декларації за червень 2020 року в сумі 3671грн.

Позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення № від 15.10.2020 та № від 06.01.2021 підлягають скасуванню, оскільки в їх основу покладені висновки, зроблені на підставі припущень, з порушенням чинного законодавства України, вони є необгрунтованими, тобто прийняті без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, а також недобросовісно та нерозсудливо.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Щодо висновку відповідача про завищення суми бюджетного відшкодування та завищення суми від`ємного значення, суд зазначає наступне.

Про вказане вище, в акті перевірки вказано, що ТОВ «МГЗ» начебто:

а) на порушення п.198.1, п.198.3 ст.198 ПК України завищено податковий кредит за червень 2020 року на суму 3 671грн. з підстав придбання ТОВ «МГЗ» у ПП «Атон-KB» ТМЦ (дроту), придбання якого підприємством 2-ї ланки ланцюга постачання, згідно інформації з Єдиного реєстру податкових накладних;

б) документальною позаплановою виїзною перевіркою ТОВ «МГЗ» з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., в декларації з ПДВ за травень 2020 року з урахуванням уточнюючих розрахунків (акт від 21.08.2020 № 30/28-10-53-11/33133003) підтверджено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21 декларації) за травень 2020 лише в розмірі 56 831грн., в той час як ТОВ «МГЗ» включив до рядка 16 декларації за червень 2020 таке від`ємне значення в розмірі 9 113 726грн., в результаті чого завищив вказаний показник декларації з ПДВ за червень 2020 на 9 056 895грн.

Однак, суд вважає вказані висновки помилковими, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам та зроблені з помилковим застосуванням норм чинного законодавства України.

Висновок відповідача викладений в акті перевірки про завищення ТОВ «МГЗ» від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного періоду (ряд.16 декларації з ПДВ) на 9 056 895грн., що вплинуло на прийняття оскаржуваних рішень, обґрунтований відповідачем тим, що документальною позаплановою виїзною перевіркою ТОВ «МГЗ» з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., в декларації з ПДВ за травень 2020 року урахуванням уточнюючих розрахунків (акт від 21.08.2020 № 30/28-10-53-11/33133003) підтверджено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду (ряд.21 декларації) за травень 2020 в розмірі 56831грн., а ТОВ «МГЗ» до рядка 16 декларації з ПДВ за червень 2020 включив суму від`ємного значення з рядка 21 декларації за травень 2020 в розмірі 9 113 726грн., завищивши тим самим показник рядка 16 декларації за червень 2020 на 9 056 895грн. (9 1).

Вказаний висновок на думку суду є хибним, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.2 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування: та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно із п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 ПК України, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірка та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 ПК України, приймається з урахуванням висновку про результати розгляд у заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Пунктом 58.1 статті 58 ПК України передбачено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 ПК України (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:

- невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;

- завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V ПК України:

- заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначено заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Якщо за результатами перевірки, проведеної контролюючими органами, встановлено факт завищення платником податку від`ємного значення сум ПДВ, в тому числі від`ємного значення, яке було зараховано у зменшення податкового боргу з ПДВ, формується податкове-повідомлення рішення за формою "В4" (далі - ППР за формою "В4") відповідно до пункту 58.1 статті 58 ПК України та Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 N 1204, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за № 124/28254, із змінами і доповненнями.

Підпунктом 5 пункту 4 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 визначено, що сума від`ємного значення, що узгоджена протягом звітного (податкового) періоду за результатами контрольно-перевірочної роботи відображається в податковій декларації з ПДВ в

рядку 16.3 з обов`язковим відображенням такої суми в таблиці «збільшено/зменшено» залишок від`ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу на підставі податкового повідомлення-рішення та/або уточнюючого розрахунка.

При цьому узгодженим відповідно до ст.56 ПК України , вважаться податкове повідомлення-рішення, по якому закінчились всі адміністративні або судові оскарження.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МГЗ» з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., в декларації з ПДВ за травень 2020 року з урахуванням уточнюючих розрахунків (акт від 21.08.2020 № 30/28-10-53-11/33133003) відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № від 14.09.2020 про зменшення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у декларації за травень 2020 року (рядок 21) на суму 9 154 507грн. Частина цієї суми від`ємного значення (9 113 726грн.) була включена ТОВ «МГЗ» до рядка 16 декларації з ПДВ за червень 2020.

Відповідно до п.56.1 ст. 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Оскільки ТОВ «МГЗ» 25.09.2020 направило поштою до ДПС України скаргу від 25.09.2020 вих. № НГЗ-Исх-01-20-977 (у ДПС вх. № 37458/6 від 28.09.2020) на податкове повідомлення-рішення № від 14.09.2020 (про зменшення від`ємного значення за травень 2020), останнє не може вважатися узгодженим, а отже у ТОВ «МГЗ» не виникало обов`язку включати до декларації з ПДВ суму зменшення від`ємного значення, а також і у відповідача не було підстав робити висновок про завищення позивачем показника рядка 16 декларації з ПДВ за червень 2020 на 9 056 895грн.

Як вказав позивач в позові, після залишення рішенням ДПС України від 26.11.2020 скарги позивача від 25.09.2020 вих. № НГЗ-Исх-01-20-977 на податкове повідомлення-рішення № від 14.09.2020 без задоволення, ТОВ «МГЗ» оскаржило вказане податкове повідомлення-рішення до суду та ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 за позовом ТОВ «МГЗ» було відкрито провадження у адміністративній справі № 400/5720/20, про що відповідачу було відомо.

Оскільки за змістом п.56.18 ст.56 ПК України, оскарження рішення контролюючого органу до суду є юридичним фактом, з яким пов`язується неузгодженість визначених оскаржуваним рішенням сум, то прийняття Офісом спірних рішень з причини завищення від`ємного значення, що зменшено податковим повідомленням-рішенням № від 14.09.2020, є на думку суду неправомірним.

Враховуючи зазначене, законодавством України чітко визначено порядок відображення в податковому обліку з ПДВ сум зменшеного від`ємного значення з ПДВ за результатами контрольно-перевірочної роботи, згідно якого сума зменшеного контролюючим органом від`ємного значення (значення рядка 21 декларації) згідно ППР за формою "В4" включається платником до рядка 16.3 декларації з ПДВ в тому звітному (податковому) періоді, в якому відбулось узгодження такого податкового повідомлення-рішення.

Лише у випадку, коли платник самостійно не включив до рядка 16.3 декларації з ПДВ за відповідний період суму узгодженого від`ємного значення ПДВ, зменшену контролюючим органом за ППР форми «В4», контролюючий орган має право самостійно робити висновки про завищення такого від`ємного значення.

Оскільки на момент прийняття Офісом оскаржуваних рішень повідомлення-рішення № від 14.09.2020 було оскаржене позивачем в адміністративному порядку та в подальшому - після залишення скарги без задоволення - до суду, то це повідомлення-рішення вважалося неузгодженим, а отже висновок акту перевірки про завищення ТОВ «МГЗ» від`ємного значення у рядку 16 декларації з ПДВ за червень 2020 на 9 056 895грн. є передчасним та помилковим.

По-друге, суд також не погоджується з висновками акту перевірки про завищення ТОВ «МГЗ» податкового кредиту за червень 2020 року на суму 3 671грн, виходячи з наступного.

В обґрунтування висновку про завищення податкового кредиту у вищевказаній сумі, Офіс посилається на те, що ТОВ «МГЗ» придбало у ПП «Атон-KB» на підставі усної домовленості (без договору) дріт сталевий 3,0мм ст.12Х18Н10Т, який в свою чергу було придбано вказаним

постачальником у ТОВ «Вітека», яке не декларувало придбання відповідного товару, що, на думку Офісу, свідчить про не реальність господарської операції та неможливість відображати її в податковому обліку з ПДВ. Крім того, Офіс вказує у акті перевірки про ненадання позивачем сертифікатів якості на вказаний товар.

Проте, виходячи наявних у справі доказів, суд вважає, що у ТОВ «МГЗ» в повному обсязі наявні усі документи, що не мають жодних недоліків та підтверджують реальність господарських операцій з постачання товару від ПП «Атон-KB» та його оплату - видаткова накладна № 38 від 12.06.2020, експрес-накладна № 1462 від 12.06.20202, прибутковий ордер № від 12.06.2020, платіжні доручення № 02773 від 05.06.2020, № 03151 від 30.06.2020; право на податковий кредит підтверджено податковою накладною, зареєстрованою в ЄРПН - № 36 від 12.06.2020.

Вказані документи повного мірою підтверджують рух активів за даною господарською операцією (поставка товарів) та зміну майнового стану позивача за наслідками її виконання.

Наявність вказаних первинних та інших документів, їх оформлення належним чином підтверджено Офісом у акті перевірки (стор.23-26). Офісом також не спростовано використання придбаних товарів в господарській діяльності Позивача.

Податковим органом також не було встановлено того, що контрагент позивача ПП «Атон-KB» не був зареєстрований у якості платника ПДВ або мав інші дефекти правового статусу як юридичної особи та платника податків, що б виключало можливість відображати складені вказаним підприємством документи в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

Слід зазначити, що позивач мав господарські відносини виключно з ПП «Атон-KB» та на підставі складених за участю вказаного підприємства первинних документів формував витрати в бухгалтерському обліку та податковий кредит з ПДВ в податковому обліку. Господарських відносин з вказаними у акті підприємствами 2 ланки ланцюга постачання позивач не мав. Чинне законодавство України не передбачає обов`язку постачальника надавати покупцю (позивачу) інформації про походження товару та про обов`язок покупця відслідковувати походження придбаного товару.

Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом». В цьому ж листі вказується, що «оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку».

Отже, висновки акту перевірки про нереальність та відсутність фактів поставки товарів на користь позивача безпідставно обґрунтовано посиланням на обставини щодо можливого порушення податкового законодавства іншими підприємствами, з якими позивач безпосередньо не перебував у господарських взаємовідносинах.

Виходячи з матеріалів справи, суд не вбачає, що відповідачем надано будь-які докази того, що позивач був обізнаний з можливими порушеннями, які вчинялися контрагентами 2 ланки ланцюга постачання або проте, що дії позивача з вказаними контрагентами були злагодженими та спрямованими на незаконне формування податкового кредиту.

Покладання податкової відповідальності на позивача за можливі протиправні дії інших підприємств, з якими він не перебував у господарських відносинах, суперечить закріпленому у ч.2ст.61 Конституції України принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності.

По-третє, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 04.09.2018 у справі № 805/3974/15-а, сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

По-четверте, податковий кредит в сумі 3671.00грн. був сформований позивачем цілком у відповідності до чинного податкового законодавства України.

За визначенням, наведеним у пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з приписами п.198.1. а) ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Схожа за змістом норма міститься також у п.198.3. ст.198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Отже, з наведених норм вбачається, що однією з умов, за яких виникає право на включення до складу податкового кредиту сум ПДВ у документах податкової звітності з цього податку є здійснення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 ПК України.

Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістр і в бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до статті 1 цього Закону бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (ч.1 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні).

У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до наведеного вище визначення, господарська операція пов`язана з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу та має наслідком зміну майнового стану платника.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для цілей визначення

податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач надав до перевірки в повному обсязі первинні бухгалтерські документи, які не мають недоліків, які б виключали можливість визнання їх для підтвердження факту виконання ПП «Атон-KB» операцій з поставки робіт (товарів), їх оплату, в т.ч. ПДВ позивачем (податкова накладна, видаткова накладна, платіжні доручення тощо).

Тобто у позивача у повному обсязі наявні належним чином оформлені первинні документи, що підтверджують здійснення господарських операцій з вищевказаними контрагентами що виключає неможливість їх використання для відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Натомість відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його контрагента, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних господарських операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

Відповідно до п. 198.2. ст.198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг. Виходячи з цієї норми позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту за червень 2020 року суму ПДВ в загальному розмірі 3671,00грн. по взаємовідносинам з ПП «Атон-KB» по факту поставки товарів.

Підставами для включення до складу податкового кредиту сум ПДВ п.198.6, ст.198 ПК України визначає лише податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних. Аналогічна норма міститься у п.201.10. ст.201 ПК України - податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Зазначеним нормам кореспондує припис п.198.6. ст.198 ПК України, згідно якого не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу та припис абз.19 п.201.10. ст.201 ПК України - відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Крім того, згідно з п.201.8, ст.201 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Також, згідно з п.201.9. ст.201 ПК України, не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова . накладна, складена платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду.

Таким чином, з вищенаведених норм слідує висновок про те, що відсутність підстав для включення сум ПДВ до складу податкового кредиту може бути обумовлена:

відсутністю факту придбання товарів (робіт, послуг);

відсутністю реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН);

відсутністю реєстрації платником ПДВ особи, яка склала податкові накладні, сума за якими включена до складу податкового кредиту;

включення до складу податкового кредиту сум ПДВ на підставі податкових накладних, складених особою, яка звільнена особи від сплати податку за рішенням суду.

В акті перевірки, на підставі якого прийнято спірне рішення, Відповідач не зазначив про: формування позивачем податкового кредиту на підставі податкових накладних, не зареєстрованих ПП «Атон-КВ» у ЄРПН, відсутність реєстрації платником ПДВ ПП «Атон-КВ», звільнення від сплати ПДВ ПП «Атон-КВ» за рішенням суду. Більше того, відповідач в акті перевірки сам підтвердив факт того, що позивач сформував податковий кредит за червень 2020 році в сумі 3671грн. на підставі складеної ПП «Атон-КВ» та зареєстрованої у ЄРПН податкової накладної.

Крім того, на момент складання акту перевірки, будь-які дефекти у правовому статусі ПП «Атон-КВ», які б виключали можливість відображати в податковому обліку позивача складені вказаним підприємством первинні бухгалтерські та податкові документи, були відсутні.

Чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти постачальника та його контрагентів на предмет виконання ними вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Так, згідно п.п. 36.1, 36.5 ст. 36, п. 38.1 ст. 38, п. 44.1 ст. 44, п. 47.1 ст. 47, п. 49.2 статті 49 ПК України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Отже факти можливих порушень податкового та іншого законодавства підприємствами 2 та наступних ланки ланцюга постачання товарів (виконання робіт), не може мати негативного впливу на позивача, що відповідає закріпленому у ч.2 ст.61 Конституції України принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності.

При визначенні суми завищення від`ємного значення відповідач припустився помилки, в результаті чого двічі враховано ту саму суму, яка вже була врахована при зменшенні бюджетного відшкодування.

Так, згідно податкового повідомлення-рішення № від 15.10.2020 позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування за червень 2020 на 8 921 839грн., яка в свою чергу складається з: 8 918 168 грн. (частина від`ємного значення з рядка 21 декларації за травень 2020, включена до рядка 16.1 декларації за червень 2020 та оплачена в червні 2020 постачальникам, а отже заявлена до відшкодування у червні 2020) та 3671грн. - завищення податкового кредиту по результатам взаємовідносин з ПП "АТОН-КВ" (8 918 168 + 3 671=8 921 839).

Водночас, ця ж сума ПДВ включена до суми від`ємного значення за червень 2020 (рядок 21 декларації з ПДВ за червень 2020) в розмірі 72 875 351грн., яку перевіркою також зменшено шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення № від 15.10.2020 за формою В4, що підтверджується наступним.

За підсумками перевірки, на думку Офісу, значення рядку 21 декларації з ПДВ за червень 2020 позивача має становити 10 051 820грн., яка включає підтверджені Офісом показники щодо кредиту травня 2020 року в сумі 56 831 грн. та кредиту червня 9 994 989 грн. Отже, сума зменшення від`ємного значення за червень 2020 має складати: 82 866 669 (задеклароване позивачем від`ємне значення) - 9 994 989 (підтверджений Офісом податковий кредит за даними декларації з ПДВ Позивача за червень 2020) = 72 871 680 грн., що на 3 671,00 грн. менше, ніж у висновках акту (72 875 351грн.).

Доказом, підтверджуючим той факт, що податковий кредит в сумі 3671,00грн. брав участь у розрахунку бюджетного відшкодування, заявленого позивачем у декларації за червень 2020 року, є додаток 3 до цієї декларації (Розрахунок суми бюджетного відшкодування), в таблиці 2 якого (Розшифровка суми податку, фактично сплаченої у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України) вказано, що заявлено до відшкодування від`ємне значення в т.ч. в сумі сплаченого податку 3670,80грн. постачальнику з ІПН 37, який згідно даних реєстру платників ПДВ на офіційному веб-сайті ДПС України, належить ПП «Атон-КВ».

Про той факт, що сума, на яку за висновками акту перевірки позивач завищив від`ємне значення за червень 2020 (72 875 351грн.) включає 3671грн. свідчить те, що за наслідками адміністративного оскарження ППР № від 15.10.2020 за формою В4, останнє залишено без змін в частині зменшення від`ємного значення на 3 671 грн. (тобто сума зменшення від`ємного значення за червень 2020 в розмірі 72 875 351грн. складалася з : 72 871 680грн. - суми заниження податкових зобов`язань з ПДВ за червень 2020 у зв`язку з заниженням Позивачем податкових зобов`язань з ПДВ по операціям з передачі природного газу у схов (відповідальне зберігання) та 3671грн. - суми завищення податкового кредиту по ПП «Атон-КВ»: 72 875 351 + 3671 = 72 875 351).

Тобто при визначенні суми завищення від`ємного значення, Офісом повторно враховано суму податкового кредиту в розмірі 3 671грн., що є помилковим, оскільки ця ж сума вже була врахована при зменшенні суми бюджетного відшкодування (як оплачений постачальникам податковий кредит), а отже не могла бути врахована у залишку від`ємного значення, до якого включаються не оплачені суми.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини наголошував, що поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як "майнові права", а отже, як "майно" (див. mutatis mutandis рішення у справі "Бейелер проти Італії" від 05.01.2000) (Beyelerv. Italy, заява N 33202, § 100)).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Інтерсплав проти України" від 09.01.2007 зазначив, що юридична особа-платник податку на додану вартість мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява N 803/02, § 31-32). Європейський суд з прав людини констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації податку на додану вартість у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, останній у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету податку на додану вартість у спірному розмірі, який охоплюються поняттям "майно" в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спірним рішенням від 15.10.2020 відповідачем зменшено заявлену позивачем до відшкодування суму ПДВ, а також застосовано до позивача штрафну (фінансову) санкцію.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" вбачається, що збільшення податковим органом зобов`язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Відповідно до ч.І ст.17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, відповідач не спростував увисновків Акту перевірки від 17.09.2020р., що дає підстави вважати про неправомірність винесених відповідачем податкових повідомлень-рішень № від 15.10.2020р. та № від 06.01.2021р.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене вище, суд вважає оскаржувані рішення відповідача є протиправними, тому є підстави для їх скасування.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надав платіжне доручення про сплату судового збору в сумі 22700,00грн, що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (вул. Набережна, 64, с. Галицинове, Вітовський район, Миколаївська область, 57286, код ЄДРПОУ 33133003) до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Дегтярівська, 11-Г, м. Київ 119, 04119, ) задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати в повному обсязі податкові повідомлення-рішення № від 15.10.2020р. та № від 06.01.2021р.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Дегтярівська, 11-Г, м. Київ 119, 04119, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (вул. Набережна, 64, с. Галицинове, Вітовський район, Миколаївська область, 57286, код ЄДРПОУ 33133003) судовий збір в розмірі 22700,00 грн., сплачений платіжним дорученням від 15.01.2021р. №00272.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов