Справа № 480/4215/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 р.Справа № 480/4215/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Л.М. Опімах) від 03.12.2020 року (повний текст рішення складено 08.12.20 року) по справі № 480/4215/19

за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба

до ОСОБА_1

про відшкодування витрат,пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківський національний університет Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з суму у розмірі 409 996 грн. 09 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання та витрат на сплату судового збору у розмірі 6149 грн. 94 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба з 08.08.2016 по 28.08.2019. Оскільки контракт про проходження військової служби (навчання) було достроково розірвано через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, відповідач має обов`язок відшкодувати витрати, показані з утриманням у закладі.Відповідач у визначений строк добровільно не відшкодував витрати, в зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення вказаних сум у примусовому порядку.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба 245024 грн. 44 коп. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зазначив, щосума позову складається саме з витрат за утримання в Університеті (витрати на продовольче, речове, грошове та інше забезпечення) під час навчання. При цьому, оскільки проведений позивачем розрахунок витрат є обґрунтованим та складає 409 996 грн. 09 коп., то висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог є помилковими.

Відповідач в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просить скасувати його в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в їх задоволенні.

Вказує, що судом першої інстанції було безпідставно визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом. Також зазначив, що оскільки позивачем не було підготовлено відповідних довідок-розрахунків витрат та не надано їх до суду, то вказана ним сума є недоведеною. Додатково вказує, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано наявність у позивача 75% пільги по сплаті житлово-комунальних послуг.

Сторони по справі в розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба на підставі контракту про проходження військової служби (навчання), який був укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і відповідачем 08.08.2016 року (а.с. 8).

28.08.2019 року контракт про проходження військової служби (навчання)був достроково розірваний, а відповідач відрахований з університету та виключений із списків особового складу Університету наказом начальника Університету (по стройовій частині) від 27.08.2019 року №213 через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу (а.с.9).

Вищевказаним наказом також визначена сума, яка підлягала утриманню з відповідача за період навчання в університеті у розмірі 409996,09 грн.

Відповідач ознайомився із розрахунком відшкодування 28.08.2019 року та зобов`язався добровільно відшкодовувати витрати на утримання в університеті не пізніше п`ятнадцяти днів з дати видання наказу про відрахування, про що свідчить його особистий підпис ( а.с.10).

У зв`язку із достроковим розірванням контракту за ініціативою відповідача та невідшкодуванням витрат, пов`язаних із утриманням під час проходження ним військової служби (навчання), позивач звернувся до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що загальна сума коштів, яка має бути відшкодована відповідачем становить 245024,44 грн.

Перевіряючи правомірність висновків суду, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Суспільні відносини з приводу проходження громадянами України військової служби, у тому числі і під час навчання у вищих військових навчальних закладах, врегульовані Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до положень частини 6 статті 2 Закону №2232-XII до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Згідно з пунктом 3 частини 1, частини 3 статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу-для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Статтею 25 Закону №2232-XIIвизначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів (частина перша).

Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону № 2232, з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.

Частиною десятою статті 25 Закону № 2232 установлено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964 (далі - Порядок № 964).

Відповідно до пунктів 3, 6, 7 Порядку № 964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, зокрема, з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням.

Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

На виконання вимог пункту 3 Порядку № 964, наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах.

Згідно пунктами 5-6вказаного Порядку, відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти витрати відшкодовуються у повному розмірі: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк; особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - за весь період навчання.

Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби.

Предметом спору в цій справі є правомірність стягнення витрат, пов`язаних з утриманням відповідача, як курсанта, у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба відповідно до Порядку № 964.

Відповідно до приписів Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 за № 170 право укладання від імені Міністерства оборони України контракту про навчання делегується керівнику військового навчального закладу.

Міністерство оборони України є уповноваженим органом, який здійснює функції держави у спірних відносинах, а Харківський національний університет Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба є бюджетною установою та утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Витрати, які відшкодовані за утримання у вищому навчальному закладі зараховуються до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба, виключно на утримання курсантів.

Як убачається з матеріалів справи, між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба та відповідачем був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського складу або офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Отже, саме між Харківським національним університетом Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба Міністерства Оборони України та відповідачем виникли спірні правовідносини через невиконання останнім умов зазначеного контракту, тому у Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба Міністерства Оборони України є право звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат за його утримання у навчальному закладі.

Вказаний висновок узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 19.11.2020 року по справі №560/1341/19, від 24.02.2021 року у справі №420/4661/19.

Як вбачається з матеріалів справи, під час навчання у вищому навчальному закладі позивач проходив військову службу, період навчання, який зараховуєтьсядо строку строкової військової служби тривав з 08.08.2016 по 08.02.2018, а період який не входить до строку строкової військової служби тривав з 09.02.2018 по 28.08.2019.

Згідно з п.7 Порядку №964, у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач не відшкодував кошти, які витрачені на його утримання, а тому такі підлягають стягненню в судовому порядку.

Перевіряючи обґрунтованість визначення судом першої інстанції суми, яка підлягає відшкодуванню, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Так, згідно розрахунку позивача по грошовому забезпеченню (а.с. 11), у період з 01.01.2018 по 31.12.2018 грошове забезпечення склало 112511,16 коп. відповідно з 09.02.2018 по 31.12.2018 мало складати 100715,64 грн. (112511,16 грн.: 12 міс. = 9375,93 грн. за місяць, 9375,93 грн.: 31 календарний день = 302,45 грн. в день., 302,45 грн. х 8 днів = 2419,6 грн. за лютий, 9375,93 грн. + 2419,6 грн. = 11795,52 грн., 112511,16грн. 11795,52 грн = 100715,64 грн.). З врахуванням грошового забезпечення за 2019 рік у розмірі 93365,60 грн. сума, що підлягає відшкодуванню за період навчання складає 194281,24 грн.

З приводу визначення розміру відшкодування витрат по продовольчому забезпеченню, виходячи з розрахунку, наданого позивачем (а.с.12), відповідно до якого такі витрати за період з 09.02.2018 по 28.08.2019 складають 40464,00 грн.

В частині визначення вартості речового майна, що підлягає відшкодуванню, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем до розрахунку ( а.с.13) зайво включено вартість майна, яке видане 01.09.2019 та 01.09.2020 (білизна натільна, вартістю 128,88 грн., костюм літній польовий, вартістю 840 грн.,), оскільки відповідач заперечив факт отримання ним цього майна після звільнення, а позивач не довів цих обставин в ході розгляду справи. Також вартість костюму літнього польового, який виданий 02.09.2018, за невикористаний період 13 місяців, складає 455 грн., а не 910 грн. як вказано у розрахунку.З урахування викладеного розмір відшкодування за речове майно складає 3270,64 грн. ( 4693,64грн. 840,00 грн. - 128,88 грн. 455 грн.).

Щодовідшкодуваннявідповідачем витрат на комунальні послуги, суд першої інстанції вірно вказав, що згідно розрахунку (а.с.16) розмір таких витрат за період з 09.02.2018 по 28.08.2019 склав 9344,75 грн., а також обґрунтовано врахував ту обставину, що відповідач є учасником бойових дій (а.с.40) та має 75% пільгу по сплаті житлово-комунальних послугвідповідно до ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Натомість, суд першої інстанції допустив помилку при розрахунку розміру витрат на комунальні послуги, що підлягають відшкодуванню - 7008,56 грн., замість вірного 2336,19 грн. (9344,75 грн. 75%), що мало наслідком неправильне визначення загальної суми витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання, які підлягають стягненню.

Також, враховуючи встановлену відповідачу ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту пільгу щодо медичного обслуговування, зокрема, безплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів та на щорічне медичне обстеження і диспансеризацію із залученням необхідних спеціалістів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача витрат пов`язаних з медичним обслуговуванням у розмірі 8639,68 грн., які розраховані позивачем (а.с.14).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що загальна сума, яка має бути відшкодована відповідачем становить 240352,07 грн. (194281,24 грн. + 40464,00 грн.+ 3270,64 грн.+ 2336,19 грн.).

Матеріали даної справи не містять доказів добровільного відшкодування у повному обсязі відповідачем суми витрат на утримання у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач не відшкодував у повному обсязі кошти, які витрачені на його утримання, а тому такі кошти у розмірі 240352,07 грн. підлягають стягненню в судовому порядку.

В решті суми, яка заявлена до стягнення, позивачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження її обґрунтованості.

Щодо посилання відповідача на пропуск строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 року по справі №560/1389/20 вказав, що право на звернення до суду із позовом про стягнення вказаних витрат у позивача виникло після звільнення відповідача та відмови від добровільного відшкодування відповідачем таких витрат.

Згідно наявного в матеріалах справи Загального розрахунку від 28.08.2019 року (а.с. 10), відповідач був ознайомлений із розміром витрат та зобов`язався їх відшкодувати не пізніше 15 днів з дати видання наказу про відрахування, тобто до 12.09.2019 року. Проте, добровільно вказані кошти у визначений термін університету не відшкодовані.

Адміністративний позов було подано позивачем засобами поштового зв`язку 16.10.2019 року.

Приймаючи до уваги, що останній день строку звернення до суду припадав на вихідні та святкові дні (12.10.2019-14.10.2019), враховуючизміну юрисдикції вказаної категорії справи з цивільної на адміністративну, а також вказані позивачем під час розгляду справи підстави,колегія суддів вважає, що позивач звернувся до суду в межах розумного строку, не допускаючи при цьому безпідставного зволікання, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо поважності підстав поновлення строку звернення до суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги допущену судом першої інстанції помилку у розрахунку розміру витрат, що підлягають відшкодуванню, колегія суддів дійшла висновку, щорішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом викладення другого абзацу резолютивної частини тексту рішення в наступній редакції: "Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба 240352,07 (двісті сорок тисяч триста п`ятдесят дві гривні) 07 коп. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.".

В іншій частині рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 року по справі № 480/4215/19 змінити шляхом викладення другого абзацу резолютивної частини тексту рішення в наступній редакції: "Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба 240352,07 (двісті сорок тисяч триста п`ятдесят дві гривні) 07 коп. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.".

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 року по справі №480/4215/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.С. Бартош
Судді З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 01.07.2021 року