Справа № 752/20180/20
Суддя: Хоменко В. С.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/190/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 червня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції сержанта патрульної поліції Бушка Юрія Вячеславовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Інспектора Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції сержанта патрульної поліції Бушка Юрія Вячеславовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення в якому просить суд:

1.Визнати причини пропуску поважними та поновити строк на подання позовної заяви;

2.Визнати протиправні дії Інспектора Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Бушко Юрія Вячеславовича щодо притягнення до адміністративної відповідальної ОСОБА_1 та скасувати постанову серія ЕАМ № 3211709 від 29.09.2020, якою на нього накладено стягнення - штраф у розмірі 255 гри. за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

3.Судові витрати по справі покласти на відповідача.

На мотивування позовних вимог позивач вказує, що 29.09.2020 інспектором Управління патрульної поліції в Рівнінській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Бушко Ю.В. було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП серія ЕАМ № 3211709 та накладено штраф у розмірі 255 грн. Постанову він не підписував, а 05.10.2020 ОСОБА_1 отримав вищевказану постанову, трек номер поштового відправлення 1382.

Виходячи з обставин вказаних в постанові, то 29.09.2020 року, о 13 год 50 хв. 58 сек. на автодорозі М06 Київ-Чоп, на 301 км. 300 м. водій керуючи ТЗ автомобілем «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 перевищив встановлену обмеження швидкості руху більше як на 20 км/год, а саме н/п Горбаків позначеним дорожнім знаком 5.45-5.46, рухався зі швидкістю 77 км/год. Швидкість вимірювана лазерним приладом ТRUKAM LТІ 20/20 7С000762, чим порушив п. 12.4 ПДР.

Позивач вважає постанову про притягнення до адміністративної в оповідальною серія ЕАМ № 3211709 від 29.09.2020 незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Вказує, що відповідач позбавив його можливості надати пояснення по справі, з обставин справи випливає, що Позивач рухаючись по автомобільній дорозі Київ-Чоп з дотриманням вимог ПДР був протиправно зупинений працівником поліції, ОСОБА_1 . Одразу ж, через 5 хвилин після зупинки, 29.09.2020 відповідач виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, без складання протоколу, хоча він не визнавав себе винним.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Винесена постанова про адміністративне правопорушення була винесена за відсутністю будь-яких доказів, а тому будь-які звинувачення про порушення п. 12.4 ПДР є такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП - протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

У ст. 276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Разом з тим, словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування. У даному випадку справа про адміністративне правопорушення мали би розглядатись в Управлінні патрульної поліції в Львівської області, але таких положень чинного законодавства Відповідач не дотримався.

Відповідачем було порушено права Позивача, передбачені КУпАП.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення Відповідач не дав можливості ОСОБА_1 скористатись своїми права, які передбачені ст. 268 КУпАП.

Окрім того, Відповідач проігнорував вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП, адже розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, чим унеможливив виконання ст. 254 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Відповідно до ч. З ст. 258 КУпАП, працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Згідно зі ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходження органу, вповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Справа про адміністративне правопорушення мала би розглядатись в Управлінні патрульної поліції в Рівненської області, але таких положень чинного законодавства Відповідач не дотримався. Розглядом справи на місці зупинки транспортного засобу Відповідачем було порушено права Позивача, передбачені КУпАП.

Після оприлюднення звинувачення у порушенні п. 12.4 ПДР, Відповідач виніс постанову про адміністративне правопорушення, без проведення стадії підготовки до розгляду, не було проведено розгляду клопотань, не були дослідженні жодні докази, не були заслухані пояснення осіб, які є учасниками справи.

Відповідачем було порушено ст. 268, 278, 279 КУпАП, адже справа була розглянута на місці зупинки, відсутня можливість у Позивача скористатись своїми права, відсутня процедура проведення розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідачем не було надано належних та допустимих доказів порушення ПДР, не надано технічний засіб, на який здійснював запис порушення, а також відсутній запис в постанові про докази, які додаються.

Відповідно до ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Позивач дізнався про постанову лише 05.10.2020 в момент отримання її засобами поштового зв`язку, а тому звертається з клопотанням та просить визнати причини пропуску поважними та поновити пропущений строк на подання позову.

Ухвалою від 12.11.2020 року відкрито провадження у справі з розглядом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 06.04.2021 року та витребувано належним чином завірені копії оскаржуваної постанови та матеріалів по справі в справі про адміністративне правопорушення, за результатом розгляду яких винесено оскаржувану постанову. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (а.с. 31-32,33 ).

Ухвалою від 06.04.2021 року розгляд справи відкладено на 16.06.2021 року (а.с. 84).

Відповідно до вимог ст. ст. 19, 257 КАС України справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На позов надійшов відзив з додатками(а.с.36-81) у якому відповідач вважає що немає підстав для задоволення позову.

Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши копію запису на лазерному диску по винесенню оскаржуваної постанови, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, складеної 29.09.2020 року інспектором Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Бушко Ю.В. 29.09.2020року о 13 год 50 хв. 58 сек. на автодорозі М06 Київ-Чоп, на 301 км. 300 м. водій ОСОБА_1 керуючи ТЗ автомобілем «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 перевищив встановлені обмеження швидкості руху більше як на 20 км/год, а саме н/п Горбаків позначеним дорожнім знаком 5.45-5.46, рухався зі швидкістю 77 км/год. Швидкість вимірювана лазерним приладом ТRUKAM LТІ 20/20 7С000762, чим порушив п. 12.4 ПДР.(а.с.14).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає про таке.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 252 КАС України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено вище постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 122 КУпАП.

Законом України від 14.07.2015 року №596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до статті 258 КУпАП, зокрема, доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими особами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, у справі про адміністративне правопорушення за ст. 122 КУпАП передбачено скорочене провадження, яке полягає у фіксації адміністративного правопорушення і накладенні адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Якщо застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Даний висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 (К/9901/15804/18).

Відповідно положень ст. 251 КУпАП (зі змінами) доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих ПДР, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 1.1 ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території, тощо) повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Позивач у своїй позовній заяві оскаржує обставини, встановлені інспектором поліції про рух на транспортному засобі в населеному пункті з перевищенням швидкості, та, як наслідок, вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач вказує, що лазерним приладом ТRUKAM LТІ 20/20 7С000762 не сертифікований у визначений законодавством спосіб на території України, та приводить відповідне мотивування своїм твердженням. Посилається на те, що Наказом Мінекономрозвитку від 02.11.2015 року № 1362 зазначений тип ТRUKAM LТІ 20/20 був вилучений із державного реєстру ЗВТ, оскільки він не був поданий на періодичні державні випробування.

Таким чином, позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, оскільки він ПДР не порушував, а тому оскаржувана постанова є протиправною, незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню, а встановлені відповідачем у оскаржуваній постанові обставини, які стали підставою для висновку про порушення ним вимог ПДР України не відповідають дійсності. Інспектором при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння ним адміністративного правопорушення, які б підтвердили порушення ПДР, та недотримано процедуру розгляду справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З матеріалів справи вбачається, що позивач прямо обставини скоєння правопорушення не визнавав та постанову не підписав та її не отримав, але інспектором патрульної служби не був складений адміністративний протокол, що є порушенням процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Застосування фіксування швидкості засобом вимірювання швидкості пристроєм ТRUKAM LТІ 20/20 є спірним, так як Наказом Мінекономрозвитку від 02.11.2015 року № 1362 зазначений тип ТRUKAM LТІ 20/20 був вилучений із державного реєстру ЗВТ, оскільки він не був поданий на періодичні державні випробування.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 року по справі №201/12431/16-а, від 23.10.2018 року по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17.

В спірному випадку, вбачається, що доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Проте, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення містить лише опис обставин, які визнані підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів на їх підтвердження.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Таким чином, відповідачем не доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, що свідчить про необґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Матеріали справи не підтверджують розумних, аргументованих, доказаних витрат позивача на правову допомогу по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 19 Конституції України, ст. ст. 2, 72, 77, 78, 242-246, 250, 256 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції сержанта патрульної поліції Бушко Юрія Вячеславовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови серія ЕАМ № 3211709 від 29.09.2020 року, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення -штраф у розмірі 255 гри. за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та поновити ОСОБА_1 строк на оскарження даної постанови.

Визнати протиправними дії Інспектора Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції сержанта патрульної поліції Бушко Юрія Вячеславовича щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та скасувати постанову серія ЕАМ № 3211709 від 29.09.2020 року, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення - штраф у розмірі 255 гри. за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат по сплаті судового збору 352 грн.40 коп. за рахунок відповідних бюджетних асигнувань.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Хоменко