Справа № 640/31705/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року м. Київ № 640/31705/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до1. Старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гусєва Я.А., 2. Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Київ
третя особа про Товариство з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" визнання протиправними дій, скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15.11.2019р. ВП № 52837165,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гусєва Я.А., Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ, за участю третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", в якому просить:

визнати дії старшого Державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гусєвої Я.А. відносно стягнення виконавчого збору за ОСОБА_1 у розмірі 141 031,85 грн., протиправними;

зобов`язати старшого Державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гусєвої Я.А. скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 15 листопада 2019 року ВП № 52837165, а виконавче провадження № 60749527 від 28 листопада 2019 року закрити;

зобов`язати старшого Державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гусєвої Я.А. припинити чинність всіх видів обтяжень та арештів.

Ухвалою суду від 22.12.2020 року (суддя Патратій О.В.) відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до Розпорядження Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року № 718 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді, адміністративну справу № 640/31479/20, згідно протоколу повторного автоматичного розподілу від 01 квітня 2021 року повторно розподілено на суддю Погрібніченка І.М.

Ухвалою суду від 05.04.2021 року дану справу прийнято суддею Погрібніченком І.М. до свого провадження, а її розгляд вирішено здійснювати порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з боржника у разі закінчення виконавчого документа, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

А тому, на думку позивача, оскільки у рамках виконавчого провадження фактичного стягнення заборгованості по виконавчому листу № 2604/14589/12 від 12.02.2014 року не було, у відповідача відповідно також не було правових підстав для стягнення виконавчого збору згідно оскаржуваної постанови від 15 листопада 2019 року ВП № 52837165.

Згідно поданого до суду відзиву на позовну заяву, Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Київ проти задоволення адміністративного позову заперечував та просив у його задоволені відмовити.

Зокрема, відзив обґрунтовано тим, що старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гусєвою Я.А. постанову про стягнення виконавчого збору було прийнято від 19.11.2019 року № 52837165 у межах та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Одночасно з відзивом, Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Київ надано суду копію матеріалів виконавчого провадження № 52837165.

Станом на час розгляду справи, представником третьої особи письмових пояснень щодо змісту позовних вимог, надано не було.

У зв`язку з поданням позивачем заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження та неявки у судове засідання відповідачів та третьої особи, суд на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до переконання про можливість її подальшого розгляду в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 2604/14589/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей Колект» борг у розмірі 1 410 318,45 грн.

На виконання зазначеного рішення, 12.02.2014 Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2604/14589/12.

08.11.2016 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гусєва Я.А. (далі - держаний виконавець) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52837165 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2014 по справі № 2604/14589/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей Колект» боргу у розмірі 1 410 318,45 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на майно боржника від 06.09.2017 року; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію боржника від 06.09.2017 року, яку направлено до ТОВ «Добра Сила»; про арешт коштів боржника від 25.09.2019 року.

15 листопада 2019 року державним виконавцем, прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Одночасно, 15.11.2019 року державним виконавцем прийнято постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та стягнення з боржника виконавчого збору.

29 листопада 2019 року держаним виконавцем на підставі постанови про стягнення з боржника виконавчого збору відкрито виконавче провадження № 60749527.

Незгода з діями відповідача по винесенню постанови про стягнення виконавчого збору та прийнятої на підставі її постанови про відкриття виконавчого провадження, обумовила позивача на звернення до суду з даним позовом.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII, у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження про стягнення основного боргу) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року (на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №52436960), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами пунктів 1- 6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується:

- за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

- у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

- якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

- за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

- у разі виконання рішення приватним виконавцем;

- за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною дев`ятою цієї ж статті 27 обумовлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Проте, Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

З урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону № 1404 - VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, беручи до уваги редакції Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Матеріалами справи встановлено, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови ВП №52837165 від 15 листопада 2019 року про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 141 031, 85 грн., визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка зазначена у виконавчому листі №2604/14589/12 від 12 лютого 2014 року (1410 318, 45 грн.).

Тобто, державний виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчими документами, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.

Поряд з цим, матеріалами справи встановлено, що 15.11.2019 року держаним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII на підставі заяви стягувача про анулювання боргу та відсутності заборгованості за виконавчим документом.

Беручи до уваги закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, позивач вважає стягнення з нього виконавчого збору безпідставним, оскільки держаним виконавцем в рамках вказаного виконавчого провадження не було вчинено жодних дій щодо стягнення з боржника на користь стягувача суми заборгованості, визначеної у виконавчому листі Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2014 року № 2604/14589/12.

Суд надаючи оцінку правомірності постанові від 15.11.2019 року № ВП №52837165, виходить з наступного.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

При цьому, Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, що положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Таким чином, з урахуванням того, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника - ОСОБА_1 , а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 141 031, 85 грн.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі №420/769/19, від 22 січня 2021 року у справі №400/4023/19, від 21 січня 2021 року у справі №640/3430/19, від 12 серпня 2020 року у справі № 1340/5053/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 400/878/20 і суд не знаходить підстав для відступу від неї під час розгляду цієї справи.

При цьому, суд зазначає, що факт закінчення виконавчого провадження є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, водночас розмір такого виконавчого збору становить 10 відсотків фактично стягнутої суми, а не суми що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

Відтак, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у постанові №52837165 від 15 листопада 2019 року про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 141 031, 85 грн., отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII.

Таким чином, за вказаних вище позовні вимоги позивача про визнання протиправними дії старшого Державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гусєвої Я.А. відносно стягнення виконавчого збору за ОСОБА_1 у розмірі 141 031,85 грн. та зобов`язати старшого Державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гусєвої Я.А. скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 15 листопада 2019 року ВП № 52837165, з урахуванням належного способу захисту підлягають задоволенню, у спосіб:

визнання протиправними дій старшого Державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гусєвої Я.А. щодо винесення постанови від 15.11.2019 року № ВП 52837165 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 141 031,85 грн.;

визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гусєвої Я.А. від 15.11.2019 року № 52837165 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 141 031,85 грн.

Щодо вимоги позивача про закриття виконавчого провадження № 60749527 від 28 листопада 2019 року, суд зазначає таке.

Матеріалами справи встановлено, що виконавче провадження № 60749527 відкрито на підставі постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гусєвої Я.А. від 15.11.2019 року № 52837165 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 141 031, 85 грн., яку судом визнано протиправною та скасовано.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У той же час, суд звертає увагу, що ч. 2 статті 39 вказаного Закону передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Таким чином, аналіз вказаних вище норм Закону України "Про виконавче провадження" свідчить про те, що у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження, відкрите на підставі вказаного виконавчого документу, підлягає закінченню.

Таким чином, оскільки на даний час відсутні підстави вважати, що відповідач буде відмовлятися від вчинення дій, спрямованих на закінчення виконавчого провадження № 60749527, та припинення у зв`язку з цим чинності всіх арештів, накладених в рамках вказаного виконавчого провадження, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про зобов`язання старшого Державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гусєвої Я.А. закінчити виконавче провадження № 60749527 та припинити чинність всіх видів обтяжень та арештів, є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про доведеність позивачем заявлених вимог та необхідності часткового задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250, 263, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дій старшого Державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гусєвої Я.А. щодо винесення постанови від 15.11.2019 року № ВП 52837165 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 141 031,85 грн.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гусєвої Я.А. від 15.11.2019 року № 52837165 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 141 031,85 грн.

4. З задоволені решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені нею витрати по сплаті судового збору за рахунок Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код ЄДРПОУ 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15) у розмірі 420, 40 грн. (чотириста двадцять гривень, 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко