Справа № 460/2442/19
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2021 року м. Рівне №460/2442/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Щербакова, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 7 лютого 2019 року № Ф-71640-51У, від 10 травня 2019 року № Ф-71640-51У.

Обґрунтовуючи протиправність спірних податкових вимог, позивач зазначив, що він є застрахованою особою, перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством "Українська геологічна компанія", яке в свою чергу виплачує йому заробітну плату, отримує та перераховує до відповідних бюджетів усі обов`язкові платежі, в тому числі єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Так, за 2017-2018 роки та за перший квартал 2019 з доходу за основним місцем роботи роботодавцем сплачувався ЄСВ. Зауважив, що у вільний від роботи час нерегулярно здійснював адвокатську практику на підставі відповідного свідоцтва, зареєстрований належним чином як самозайнята особа, є платником єдиного соціального внеску як фізична особа, яка забезпечує себе роботою самостійно. Зазначив, що згідно з укладеними цивільно-правовими договорами отримує відповідні доходи не за основним місцем роботи, з яких самостійно декларує і сплачує єдиний внесок у встановленому порядку. Водночас відповідач здійснив нарахування позивачу єдиного внеску як самозайнятій особі за аналогічний період, протягом якого роботодавець вже сплатив за нього ЄСВ. Відтак, оскаржувані вимоги, на думку позивача, порушують його права як застрахованої особи, що означає безпідставне стягнення єдиного соціального внеску у подвійному розмірі.

Відповідач позову не визнав, представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач не заперечує, що займається адвокатською діяльністю на підставі відповідного свідоцтва. Відтак, відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI, як самозайнята особа позивач був зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок незалежно від суми отриманого доходу (прибутку), в розмірі не менше мінімального страхового внеску. Однак позивач свого обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість (недоїмка). Стверджує, що самозайняті особи є окремими платника єдиного соціального внеску незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками. Тому той факт, що позивач має постійне місце праці і роботодавець сплачує за нього єдиний соціальний внесок, не звільняє позивача, як самозайняту особу, від обов`язку зі сплати внеску. Водночас сплата єдиного внеску у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу, яка працює найманим працівником у юридичної особи, внесок сплачує роботодавець. З таких підстав просить суд відмовити в позові повністю.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що єдиний раз застрахований у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, а подвійне страхування законодавством не передбачено. Пояснює, що має постійне місце роботи у Державному підприємстві "Українська геологічна компанія" та роботодавець щомісячно сплачує за нього, як застраховану особу, єдиний внесок у розмірі, більшому мінімального страхового внеску. Зазначає, що не за основним місцем роботи позивач також отримує доходи, з яких сплачує податки і збори. При цьому, покликаючись до норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI, Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, стверджує, що базою нарахування єдиного внеску з джерела не за основним місцем роботи є фактичний дохід. Відтак зазначає, що отримуючи дохід з двох джерел: за основним місцем роботи та не за основним місцем роботи, за основним місцем роботи єдиний внесок за нього сплачує роботодавець, а не за основним - позивач самостійно додатково сплачує єдиний внесок з отриманих доходів, що, на думку позивача, відповідає законодавству. Тому просить суд позов задовольнити повністю.

26.03.2019 позовна заява надійшла до суду.

Ухвалою суду від 30.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 30.09.2019 заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року, позов залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 05 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

20.11.2020 справа надійшла до суду на новий розгляд.

Ухвалою суду від 23.11.2020 позовна заява прийнято до розгляду, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 25.02.2021 закрито підготовче засідання і призначено розгляд по суті.

Ухвалою суду від 13.05.2021 суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» №1200 від 18.12.2018, утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1200-2018-%D0%BF)

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (далі - Постанова №227), затверджено Положення про Державну податкову службу України (далі - Положення про ДПС) та Положення про Державну митну службу України (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/227-2019-%D0%BF).

Відповідно до пункту 1 Положення про ДПС, Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС.

Пунктом 7 Положення про ДПС встановлено, що ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (органами доходів і зборів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Постанова №537), утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1; реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2; установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/537-2019-%D0%BF).

До ЄДР внесено запис від 31.07.2019 про проведення державної реєстрації юридичної особи Головного управління ДПС у Рівненській області, .

Наказом ДПС від 12.07.2019 №14 затверджено Положення про Головне управління ДПС у Рівненській області, відповідно до пункту 1 якого, ГУ ДПС є правонаступником усіх прав та обов`язків ГУ ДФС у Рівненській області (https://rv.tax.gov.ua/dfs-u-regioni/golov-upr/struktura/).

Відповідно до п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

За наведених обставин суд попустив заміну відповідача - Головне управління ДФС у Рівненській області, його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Рівненській області.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю на підставі відповідного свідоцтва № 1075 від 08.10.2013 (а.с.55) та з 24.02.2014 перебуває на обліку у податковому органі за № 468 як самозайнята особа (а.с.59).

Так, позивачем задекларовані доходи отримані від зайняття адвокатською діяльністю: за травень 2017 року у сумі 3600 грн, з якого ним самостійно сплачений єдиний внесок у розмірі 792 грн, а також за листопад 2018 року у сумі 3200, з якого ним сплачений єдиний внесок у розмірі 819,06 грн (а.с. 208-215). У 2019 році доходи від здійснення адвокатської діяльності позивачем не декларувались (а.с. 222-224).

З 01.01.2015 позивач прийнятий на посаду заступника начальника партії Державного підприємства "Українська геологічна компанія", що підтверджується копіями довідок № 6-214 від 19.03.2019 (а.с.19) та № 6-52 від 24.01.2019 (а.с.20).

За 2017 2018 роки, а також перший квартал 2019 року роботодавець позивача - Державне підприємство "Українська геологічна компанія" сплачувало єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівника ОСОБА_1 , що підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу (а.с.202-203).

На звернення позивача про надання індивідуальної податкової консультації щодо застосування ЄСВ (а.с.14-15), відповідачем листом від 06.03.2019№ 2525/ФОП/17-00-13-02-04 надав індивідуальну податкову консультацію з питань застосування законодавства в частині необхідності сплати єдиного соціального внеску, в якій зазначено про необхідність сплати позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01.01.2017 навіть за умови перебування в трудових відносинах та сплати єдиного соціального внеску за нього роботодавцем (а.с.16-18).

Позивач оскаржив податкову консультацію до суду та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 у справі № 857/7846/19 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись с таким рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу.

За результатами розгляду його касаційної скарги постановою Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №460/943/19 визнав протиправною індивідуальну податкову консультацію, згідно з якою податковим органом повідомлено про необхідність сплати єдиного соціального внеску позивачем, як особою, що здійснює незалежну професійну діяльність, навіть за умови перебування в трудових відносинах та сплати єдиного соціального внеску за нього роботодавцем, скасовано.

Головним управлінням ДПС у Рівненській області видано нову індивідуальну податкову консультацію від 28.05.2020, якою надано роз`яснення, згідно з якими ОСОБА_1 , який перебуває у трудових правовідносинах і мінімальний страховий платіж за якого сплачує роботодавець, не зобов`язаний сплачувати єдиний внесок як самозайнята особа, за періоди, в яких не отримував доходу від провадження діяльності за неосновним місцем роботи як адвокат (а.с. 150-152).

Відповідно до даних інтегрованої картки платника податку за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) станом на 30.04.2019 за позивачем рахується борг (недоїмка) зі сплати ЄСВ в загальній сумі 19379,39 грн. за 2017-2018 роки та І квартал 2019 року (а.с.62-64).

Таким чином, відповідачем виставлено позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2019 № Ф-71640-51 У на суму 16625,21 грн, яка включає суму заборгованості за єдиним внеском за 2017 та 2018 роки (а.с.12) та від 10.05.2019 № Ф-71640-51 У на суму 2754,18 грн на суму недоїмки за І квартал 2019 року (а.с.11).

Не погоджуючись з такими вимогами позивач звернувся до суду за захистом свої прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі також - Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю «працівник». Згідно з цією нормою це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

За змістом пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі також - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 13 Закону № 5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

-для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа у відповідні періоди фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З урахуванням встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, про яке зазначає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у відповідний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї у відповідному періоді.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом зокрема у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), від 05 грудня 2019 року (справа №260/358/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), від 27 лютого 2020 року (справа №0440/5632/18).

Судом з`ясовано, що відповідачем виставлено позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2019 № Ф-71640-51 У на суму 16625,21 грн, яка включає суму заборгованості за єдиним внеском за 2017 та 2018 роки та від 10.05.2019 № Ф-71640-51 У на суму 2754,18 грн на суму недоїмки за І квартал 2019 року.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що позивач хоча і мав статус адвоката, однак за 2017-2019 роки адвокатську діяльність фактично здійснював і отримував від неї дохід лише у травні 2017 року в сумі 3600 грн, з якого ним самостійно сплачений єдиний внесок у розмірі (не нижче мінімального) 792 грн, а також у листопаді 2018 року в сумі 3200, з якого ним сплачений єдиний внесок у розмірі (не нижче мінімального) 819,06 грн.

Крім того, за періоди з 2017 року по 2018 рік та у січні-березні 2019 року ОСОБА_1 працював найманим працівником у Державному підприємстві "Українська геологічна компанія" і за ці періоди роботодавець сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівника ОСОБА_1 , що підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу і не спростовується відповідачем.

Отже, суд дійшов висновку, що за вказані вище періоди позивач не повинен був сплачувати єдиний соціальний внесок ще й як особа, яка провадить адвокатську діяльність, оскільки цей обов`язок за нього виконав роботодавець, а тому вимоги податкового органу про сплату єдиного внеску є необґрунтованими.

Також цей факт, власне, підтверджується індивідуальною податковою консультацією ГУ ДПС в Рівненській області від 28.05.2020 надісланою позивачу, якою надано роз`яснення, згідно з якими ОСОБА_1 перебуває у трудових правовідносинах і мінімальний страховий платіж за нього сплачує роботодавець, а тому він не зобов`язаний сплачувати єдиний внесок як самозайнята особа, за періоди, в яких не отримував доходу від провадження діяльності за неосновним місцем роботи як адвокат.

З наведеного, суд констатує, що податкові вимоги контролюючого органу: від 07.02.2019 № Ф-71640-51 на суму 16625,21 грн, яка включає суму заборгованості позивача за єдиним внеском за 2017 та 2018 роки, від 10.05.2019 № Ф-71640-51 на суму 2754,18 грн на суму недоїмки за І квартал 2019 року винесені відповідачем безпідставно і підлягають скасуванню у судовому порядку.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому позов належить задовольнити.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1536,8 грн сплачена відповідно до банківської квитанції від 26.09.2019 (а.с. 4).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд.12, м. Рівне, 33000, ) про визнання протиправними та скасування вимог - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки): №Ф-71640-51 від 07 лютого 2019 року та №Ф-71640-51 від 10 травня 2019 року

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд.12, м. Рівне, 33000, ) судовий збір у розмірі 1536,8 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 30 червня 2021 року.

Суддя В.В. Щербаков