Справа № 743/784/21
Суддя: Яхно Ю. Л.
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/784/21
Провадження № 2-а/743/83/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Яхно Ю.Л., при секретарі Довбенко О.М.,

з участю: представника позивача Мельника М.М. (в режимі відеоконференції з Дніпровського районним судом м. Києва), відповідача громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції з Чернігівським ПТПІ), перекладача Саба Анвара Абдулли (в режимі відеоконференції з Дніпровського районним судом м. Києва,

у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки під час розгляду адміністративної справи за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням йогодо пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців, а також просив звернути рішення суду до негайного виконання. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач незаконно перебуває в Україні, та у встановлений строк без поважних причин не виконав рішення про примусове повернення з України.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просив суд їх задовольнити.

Відповідач - громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, вважає своє затримання незаконним. Також зазначив, що українською мовою не володіє.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 22.09.2019 постановлено примусово повернути відповідача за межі України та зобов`язано його покинути територію України у термін до 21.10.2017.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.08.2018 у справі № 755/11682/18 відповідача примусово видворено за межі України, затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на шість місяців.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2019 у справі № 755/1566/19 строк затримання відповідача продовжено до 6 місяців.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 01.08.2019 у справі № 743/1408/19 строк затримання відповідача продовжено до 6 місяців.

Зазначені судові рішення набрали законної сили.

06.02.2020 відповідача було звільнено з ПТПІ.

Відповідно довідки про тримання іноземця від 06.02.2020, відповідач з 07.08.2018 до 06.02.2020 утримувався у ПТПІ.

Ч. 1 ст. 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, до місцевого загального суду за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, може бути подана позовна заява про затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Ч. 11 ст. 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Відповідно до ч. 18 ст. 4 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", особи, звільнені з пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на підставі рішення суду про скасування рішення про їх затримання або примусове видворення за межі України, або яких до завершення граничного строку перебування у таких пунктах не було примусово видворено за межі України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їхнього походження або з інших причин, незалежних від таких осіб, визнаються такими, які на законних підставах тимчасово перебувають в Україні на період дії обставин, що унеможливлюють їх примусове видворення за межі України.

З висновку про неможливість видворення з України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , складеного 28.01.2020 головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Лазарем О.О., вбачається, що громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 не було примусово видворено за межі України до закінчення граничного строку його тримання в ПТПІ, оскільки заходи вжитті ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не забезпечили можливість здійснення такого видворення через відсутність співпраці відповідача з працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

Водночас, позивачем не надано доказів на підтвердження вказаних обставин.

Зазначене дає суду підстави вважати, що позивачем не доведено існування причин, які унеможливили примусове видворення відповідача за межі України до завершення граничного строку його перебування у ПТПІ та залежали від останнього, що відповідно, вказувало б на незаконність перебування громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 на території України після звільнення з ПТПІ.

Зазначене позбавляє суд можливості вважати перебування відповідача на території України на день розгляду справи судом незаконним.

Більше того, рішення судів про продовження строку затримання відповідача, якими встановлено його не співпрацю з працівниками ДМС, та на які посилається представник позивача як на доказ неможливості примусового видворення відповідача за межі України з причин, що від нього залежали, та, у свою чергу, вказує на незаконність перебування останнього на території України після звільнення з ПТПІ, не доводять не співпрацю відповідача з працівниками ДМС протягом шести місяців до завершення граничного строку затримання відповідача, а саме починаючи з 01.08.2019.

01.07.2021 о 12 год. 30 хв. посадовими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відповідача було затримано у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, для забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення, що підтверджується протоколом № МКМ 000218 про адміністративне затримання від 01.07.2021.

Рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 01.07.2021 відповідача поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців з метою підготовки адміністративного позову про затримання з метою забезпечення примусового видворення, а також для подальшого виконання рішення суду про примусове видворення, що підтверджується відповідним актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства від 01.07.2021.

З протоколу про адміністративне затримання № МКМ 000218 від 01.07.2021 вбачається, що відповідач володіє українською мовою, тому перекладача не потребує.

Водночас, під час розгляду справи громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 категорично стверджував, що української мови не розуміє, у зв`язку з чим у судовому засіданні йому було забезпечено участь перекладача, який володіє азербайджанською та російською мовами.

За змістом ч. 1 ст. 71 КАС України перекладач залучається до участі у справі у тому разі, якщо особа не володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство.

Як визначено у ст. 3, 21 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою цінністю. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Право іноземця на перекладача закріплено в п. 1 ст. 5 Декларації про права людини відносно осіб, що не є громадянами країни, в якій проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13.12.1985 на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною.

У ст. 29 Конституції України закріплено право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь який час оскаржити своє затримання.

У п. 2 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також визначено, що кожен, кого заарештовано, має бути негайно проінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь яке обвинувачення, висунуте проти нього.

Про важливість забезпечення права особи на перекладача неодноразово наголошувалось в рішеннях Європейського суду з прав людини (рішення від 28.11.1978 у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН», від 19.12.1989 у справі «Камазінскі проти Австрії», від 30.05.1980 у справі «Артіко проти Італії»)

Правовий статус іноземця передбачає обов`язок суб`єктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права, зокрема право на перекладача, яке перебуває у взаємозв`язку з правом знати за що він затриманий, притягається до відповідальності і яка саме санкція до нього застосовується, оскільки від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити дії, які становлять втручання у його права.

Таким чином, дотримання права іноземця на перекладача при прийнятті суб`єктом владних повноважень рішень відносно нього є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що він обізнаний з його змістом і сутністю, а отже, знає або повинен знати про втручання в його права.

У ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, визначених у вказаній ст. 5 Конвенції і відповідно до процедури, встановленої законом. Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

В п.п. 37, 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» Європейський суд з прав людини вказав, що предметом та метою п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є lex generalis по відношенню до п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є гарантувати, що нікого не може бути позбавлено волі у свавільний спосіб, таким чином, незалежно від відповідності національному праву «жодне свавільне утримання ніколи не може вважатися законним».

Ст. 5 Конвенції також вимагає, щоб будь-яке затримання чи взяття під варту здійснювалося у «порядку, передбаченому законом». Це передбачає як додержання матеріальних вимог, наприклад, умов, за яких людина може бути затримана, так і додержання власне процедури позбавлення свободи, наприклад, обов`язку скласти протокол або повідомити близьких особи, або як в даному випадку забезпечити участь перекладача та адвоката у разі необхідності.

Також, з протоколу про адміністративне затримання № МКМ 000218 від 01.07.2021 вбачається, що він складений у зв`язку з вчиненням відповідачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Крім того, підстава для затримання, яка зазначена у протоколі про адміністративне затримання № МКМ 000218 від 01.07.2021, не відповідає вичерпному переліку підстав для затримання, зазначеному у ч. 2 ст. 263 КУпАП.

З правового аналізу положення ч. 4 ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вбачається, що однією з обов`язкових умов розміщення іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є їх затримання, яке проведене в установленому законодавством порядку.

Водночас, відповідача було незаконно затримано, у тому числі, з підстав незабезпечення його перекладачем з моменту його затримання, а відтак, не володіючи українською мовою та, перебуваючи в умовах ізоляції, не мав змоги розуміти зміст дій та рішень, що приймалися відносно нього службовими особами та не міг отримати належне роз`яснення його прав.

Таким чином, суд дійшов висновку, що затримання відповідача, здійснене з порушенням процедури, встановленої законодавством України, не може вважатися законним, а відтак, відповідач не підлягає розміщенню в ПТПІ ДМС України та, у відповідності до положень ч. 4 ст. 5 Конвенції з прав людини, підлягає звільненню.

За таких обставин, в адміністративному позові Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення слід відмовити.

Керуючись ст. 9, 90, 241-246, 250, 289 КАС України,

УХВАЛИВ:

В адміністративному позові Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (, місцезнаходження: вул. Березняківська, 4А, м. Київ) до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 (місце перебування: АДРЕСА_1 ) про затримання з метою забезпечення примусового видворення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ріпкинський районний суд Чернігівської області до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.Л. Яхно