Справа № 520/5581/21
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків

05 липня 2021 р. № 520/5581/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шляхової О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Зміївське лісове господарство" (вул. Соборна, буд. 7, м. Зміїв, Харківська область, 63404, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Зміївське лісове господарство" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 14.02.2020 року №1, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 14.02.2020 року №1 та податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 14.02.2020 року №1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення контролюючим органом прийняті безпідставно, оскільки висновки акту перевірки про допущені Товариством порушення вимог податкового законодавства є не обґрунтованими, базуються на припущеннях, натомість Товариство має в наявності первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій з контрагентами та свідчать про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 26.05.2021 в задоволенні заяви Головного управління ДПС у Харківської області про розгляд справи в порядку загального позовного провадження по адміністративній справі за позовом Державного підприємства "Зміївське лісове господарство" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено.

Від ГУ ДПС України в Харківській області до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що господарські операції між позивачем та контрагентом не мали реального характеру з огляду на встановлені фактичні обставини справи в сукупності, а саме: неможливість контрагентів забезпечити виконання робіт, обумовлених договорами через відсутність трудових та матеріальних ресурсів, недоліків в заповненні первинних документів, їх недостовірності, підписання таких документів особами, які фізично не мали такої змоги.

У наданій представником позивача відповіді на відзив останній зазначає, що не погоджується із правовою позицію, викладеною відповідачем у відзиві на позов, вважає її помилковою та такою, що не узгоджується з вимогами законодавства.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що фахівцями ГУ ДПС у Харківській області було проведено документальну позапланову перевірку Державного підприємства "Зміївське лісове господарство" (податковий номер 00993099), за період з 01.04.2016 по 30.09.2018, яка призначалась у зв`язку із розглядом заперечення позивача на акт документальної планової перевірки від 29.08.2019 №3029/20-40-14-01-08/00993099, за результатами якої складено акт від 03.01.2020 № 20/20-40-05-01-08/00993099.

У висновках акту, оформленого за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки, вказано про порушення позивачем вимог: пп. 134.1.1 п. 134 ст. 134 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, ст. ст. 1, 9 Закону, П(С)БО № 16 «Витрати», в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 52 806 грн. (III квартал 2018), ст. 11-1 Закону України від 21 вересня 2006 № 185-У «Про управління об`єктами державної власності» зі змінами, Постанови Кабінету Міністрів від 23.02.2011 №138 зі змінами та доповненнями, в результаті чого збільшено частину чистого прибутку в сумі 180 422 грн., п. 198.1. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Кодексу, в результаті чого занижено ПДВ в сумі 81 150 грн., в т.ч. за липень 2018 в сумі 26904 грн., за серпень 2018 року в сумі 19 192 грн., за вересень 2018 в сумі 35 054 грн.

На підставі акту перевірки та вказаних висновків контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 14.02.2020:

- №1, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 52806 грн. основного платежу та 13201,5 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- №1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) у розмірі 180422 грн. основного платежу;

№1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 81150 грн. основного платежу та 20287,5 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону №996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 198 Податкового кодексу України встановлено підстави, за яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування, права і обов`язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Як зазначено в підпункті «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, для віднесення витрат до податкового кредиту з податку на додану вартість та врахування їх при обчисленні податку на прибуток такі витрати повинні бути фактично здійсненими, підтверджуватися належними первинними документами та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що ДП «ЗМІЇВСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО», код за , з ТОВ «Техлісресурс», код за , було укладено договір поставки №107 від 19.02.2018 (місце укладання - м. Зміїв), відповідно якого ТОВ «Техлісресурс» надалі «Виконавець», в особі директора Ржевського Володимира Олександровича , що діє па підставі Статуту, з одного боку, та ДП «ЗМІЇВСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО», «Замовник», в особі директора Склярова Віталія Олексійовича , що діє на підставі Статуту, з іншого боку, уклали даний договір про надання послуг, пов`язаних з лісівництвом.

Виконавець» має право та зобов`язується на власний ризик, власними силами засобами та матеріалами надати послуги пов`язані з лісництвом (код СРУ 021:2015-2300001-1) за завданням «Замовника», який в свою чергу має право та зобов`язується прийняти і оплатити надані послуги.

1.1. Склад, види та обсяги послуг, що надаються за цим Договором, а також строки надання послуг визначаються Сторонами / Додатках, які є невід ємною частиною даного Договору.

1.2. Документальний супровід надання прийняття Сторонами послуг, здійснюється за встановленими формами у Додатках, які є невід ємною частинною даного Договору:

- карта технологічного процесу розроблення лісосіки (Додаток № 1).

В даному Додатку передбачено зазначення наступної інформації:

- найменування рубки (вибіркова санітарна рубка), найменування лісництва, № та дата лісорубного квитка, термін розроблення лісосіки;

- наведено характеристику лісосіки: площа, господарство, повнота насадження, об`єм деревинного запас) , що вирубується, середній об`єм деревного хлиста (1 розділ карти);

- наведено кількісні показники: число бригад, склад бригади (кількість та склад лісорубів), наявність техніки та засобів виробництва;

- наведено засоби захисту працівників та протипожежного захисту;

- наведено технологічну схему лісосіки;

- наведено перелік та послідовність виконаних робіт, а саме: звалювання дерев, зрізування гілок та сучків, збирання хмизу в купи, розкряжування хлистів на ділові та технологїчні сортименти, розкряжування хлистів на дровяні сортименти, зачищення сучків після розкряжування, укладання дров у стоси (5 розділ карти);

- акт приймання передачі лісосіки дія розробки (Додаток № 2).

В даному Додатку передбачено зазначення наступної інформації:

- дата документу, назва лісництва, № та дата лісорубного квитка , № кварталу, № виділу, площа ділянки, вид користування, спосіб рубання, кількість дерев, відведених в рубку, середній об`єм хлиста, дані об`єму деревини, що підлягає вирубці, підписи осіб, з зазначенням ПІБ відповідальних осіб зі Сторони, як «Замовника», так і «Виконавця»;

- технічне завдання (Додаток № 3).

В даному Додатку передбачено зазначення наступної інформації:

- дата документу, перелік послуг, пов`язаних з лісівництвом, які надаються за цим Договором, перелік нормативно - правових актів;

- кошторис на послуги, які надаються за Договором (Додаток №4);

- протокол погодження вартості послуг, які надаються за Договором (Додаток №5);

- акт приймання-передачі виконаних робіт (Додаток № 6);

- акт огляду місць використання лісових ресурсів (Додаток № 7).

Разом з тим, згідно з усталеною практикою Верховного Суду (зокрема, викладеній у постанові від 19.03.2019 у справі №809/1718/15), яку запроваджено Верховним Судом України в постанові від 15.12.2015 у справі №21-4266а15, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав й обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) у майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Тож господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків і руху його капіталу.

Підприємством ТОВ «Техлісресурс» в період з 01.07.2018 по 30.09.2018 на адресу ДП «ЗМІЇВСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» надано акти виконаних робіт, оглянувши які судом встановлено, що в одних взагалі відсутні підписи в графі «Виконавець», в інших - в графі «Виконавець» міститься підписи невстановлених осіб.

Обсяги виконаних робіт в м3 повинні одночасно зазначатися в щоденниках приймання деревини та в податкових накладних, виписаних ТОВ «Техлісресурс» на виконані роботи. Однак, дані щодо обсягів, в кількісному виразі, відображені в щоденниках приймання деревини, інших обов`язкових додатках до Договору та актів виконаних робіт, лісорубних квитках га в податкових накладних суттєво відрізняються від даних, які містяться в актах виконаних робіт.

Відповідно до п. 2.13 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов`язаної з відпуском (витрачанням) грошових коштів і документів, товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна.

Таким чином, підписувати первинні бухгалтерські документи, в тому числі видаткові накладні, акти прийому-передачі наданих послуг, товарно-транспортні накладні та інші відповідні документи мають право керівник підприємства та уповноважені ним особи.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суму податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

При цьому про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку, та інші обставини, які в сукупності можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави (податковий кредит).

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з фактично вчиненою господарською операцією учасників правовідносин.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ті чи інші господарські операцій. В той же час, критерієм зменшення бази оподаткування податку на прибуток та формування податкового кредиту є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу. Тому, на підтвердження витрат понесених у зв`язку з оплатою спірних послуг, позивач повинен надати, зокрема документи, що свідчать про фактичне виконання постачальниками конкретних видів послуг та про результат виконання кожної послуги окремо.

Таким чином, надані позивачем первинні документи щодо господарських операцій з відповідними контрагентами містять суттєві неточності, прогалини та суперечності між собою, первинні бухгалтерські документи, складені під час здійснення господарських операцій, не відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що свідчить про відсутність реального характеру відповідних господарських операцій.

Зазначені обставини дають підстави для висновку про проведення операцій без ділової мети та обліку операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, відсутності взаємозв`язку між укладеними договорами та використанням товарів у господарській діяльності підприємства.

Відтак, надані позивачем первинні документи сприяли лише формальному відтворенню господарської операції, яка не відбувалась, оскільки самі по собі вищезазначені документи, які містяться в матеріалах справи, не можуть підтвердити фактичне виконання господарських договорів між позивачем та його контрагентами.

Посилання позивача на те, що недоліки в оформленні первинних документів не можуть свідчити про відсутність реального вчинення господарських операцій в даному випадку є недоречними, оскільки такі недоліки не є поодинокими, майже всі первинні документи складено з порушеннями вимог законодавства (не містять всіх необхідних реквізитів, підписані невстановленими особами), і такі документи в сукупності з встановленими обставинами справи, не дають можливості стверджувати про фактичне реальне вчинення спірних господарських операцій.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Як зазначено колегією суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року по справі №815/3501/15: «…Отже, будь-які документи, в тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. …».

Аналогічний висновок зроблено колегією суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року по справі №815/1939/14: «…господарські операції … мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку. При цьому потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового (грошового) зобов`язання на підставі таких операцій.».

Як зазначено колегією суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 31 липня 2018 року по справі №808/2549/17: «…Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій. Господарський договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і його наявність свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, відтак, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. У зв`язку з цим недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів…».

Вищевикладене у сукупності, на переконання суду, яке ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні наданих сторонами, відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України, доказів, свідчить про відсутність реального характеру господарських операцій між позивачем та контрагентами.

Таким чином, підстави для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.02.2020 року №1, №1 - відсутні.

Як наслідок зазначеного вище в порушення ст. 11-1 Закону України від 21 вересня 2006 № 185-У «Про управління об`єктами державної власності» зі змінами, Постанови Кабінету Міністрів від 23.02.2011 № 138 зі змінами та доповненнями занижено нарахування та сплату частини чистого прибутку в сумі 180 422 грн., що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.02.2020 №1.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкту владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Державного підприємства "Зміївське лісове господарство" (вул. Соборна, буд. 7, м. Зміїв, Харківська область, 63404, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Шляхова