Справа № 210/92/19
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2021 року Справа № 210/92/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків,-
Департамент патрульної поліції (далі - позивач) звернувся із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якій просив суд стягнути з відповідача на користь Департаменту патрульної поліції кошти в загальному розмірі 197 423,37 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.05.2018 у м. Кривому Розі на вулиці Нікопольське шосе біля електроопори № 1 поліцейський Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Дикий С.А., керуючи автомобілем марки Рено, модель Дастер, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість, в наслідок чого не впорався з керуванням та виїхав за межі проїзної частини дороги, та допустив наїзд на перешкоду, а саме дерево. У результаті вказаної ДТП автомобіль марки Рено, модель Дастер, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний Департаменту патрульної поліції отримав механічні пошкодження кузова, а відтак позивачу завдано матеріальну шкоду. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження складеного 30.10.2018 року, судовим експертом Масловим В.В. за № 16/12.2/25, вартість матеріального збитку завданого автомобілю марки Рено, модель Дастер, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 197 423,37 грн. Тому, на думку представника позивача внаслідок протиправних дій відповідача Департаменту патрульної поліції завдано матеріальну шкоду у розмірі 197 423,37 грн., вина відповідача підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 072159 від 15.05.2018 року, схемою ДТП, висновком службового розслідування за фактом ДТП за участю службового автомобіля Рено Дастер, д.н.з. НОМЕР_1 від 15.05.2018 року, затвердженого начальником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України підполковником поліції Жуковим Є.О., постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.08.2018 року, якою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2019 позовні вимоги Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції суму матеріальних збитків у розмірі 118 671,04 грн.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2020 апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задоволено.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року - скасовано.

Провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків - закрито

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.05.2020 заяву Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про направлення справи за встановленою юрисдикцією - задоволено.

Передано справу за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2020 справу № 210/92/19 передано на розгляд судді Рищенко А.Ю.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 позовну заяву Департаменту патрульної поліції залишено без руху.

17.08.2020 ухвалою суду відкрито провадження у справі № 210/92/19 та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

04.09.2020 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що під час дорожньо-транспортної пригоди відповідач виконував свої службові обов`язки, в свою чергу спеціальними законами не передбачено повної матеріальної відповідальності для поліцейського та відсутні підстави для повної матеріальної відповідальності згідно ст. 134 КЗпП України та п. 13 Положення № 243/95-ВР, що відповідно свідчить про те, що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі середнього місячного заробітку відповідача, що складає 8 730,97 грн.

11.09.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Ухвалою суду від 11.09.2020 позовну заяву Департаменту патрульної поліції залишено без руху після відкриття, у зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам ст. 161 КАС України.

Ухвалою суду від 19.10.2020 продовжено розгляд справи № 210/92/19.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції займаючи посаду інспектора патрульної поліції в Управлінні яке є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, що сторонами по справі не заперечується.

З матеріалів справи вбачається, що 15.05.2018 року о 05 год. 50 хв. у м. Кривому Розі по вул. Нікопольське шосе, біля електроопори №1, водій ОСОБА_1 керуючи т.з. RENAULT DASTER н/з НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням за межі проїзної частини дороги та допустив наїзд на перешкоду, а саме дерево. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження.

Департаментом патрульної поліції було проведено службове розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю службового автомобіля RENAULT DASTER н/з НОМЕР_1 під керуванням інспектора роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі ДПП Диким С.А.

За результатами службового розслідування було складено висновок від 24.07.2018 року, з якого вбачається, що відомості, що стали підставою для призначення службового розслідування, вважати такими, що підтвердилися.

Відповідно до постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.08.2018 року, винним у ДТП визнаний ОСОБА_1 , який керуючи автомобілем RENAULT DASTER н/з НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору та ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу сумою 340,00 гривень.

Згідно з висновком експертного дослідження від 30.10.2018 року № 16/12.2/25 Дніпровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра МВС України, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля RENAULT DASTER н/з НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 118 671,04 грн. В висновку експерта зазначено, що повна вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу деталей складає 197 423,27 грн.

Вирішуючи питання наявності підстав для стягнення з відповідача матеріальних збитків спричинених дорожньо-транспортною пригодою, суд враховує наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто він є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції.

Норми, які б регулювали матеріальну відповідальність працівників поліції, заподіяну ними під час виконання службових обов`язків станом на час виникнення спірних правовідносин в даному Законі відсутні.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (ст. 56 Закону № 580-VIII).

Відповідно до ст. 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки врегульовано статтею 1187 Цивільного кодексу України.

Частинами 1-3 даної статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Отже, наведені положення вимог Цивільного кодексу України встановлюють підстави та умови для відшкодування матеріальної шкоди в результаті порушення цивільного права, зокрема і джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Доводи ж позивача про те, що питання відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення адміністративного правопорушення вирішується за нормами ЦК України - ст. 1166 ЦК України, не є прийнятними, оскільки підстави відшкодування шкоди, що передбачені вказаною нормою, застосовуються в разі наявності між сторонами спору в деліктних зобов`язаннях. Підстави, умови, порядок, межі і розмір матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну ними підприємству, установі, організації, встановлені главою IX КЗпП України.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що в даному випадку відповідач виконував трудові (службові) обов`язки, внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб, що підтверджено матеріалами справи.

Таким чином, правовідносини між позивачем та відповідачем не засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності, а засновані на адміністративному (владному) підпорядкуванні, а тому цивільне законодавство до них не застосовується.

Зазначене свідчить про необґрунтованість підстав для стягнення матеріальної шкоди на підставі норм Цивільного кодексу України.

Отже, оскільки відповідач є працівником Національної поліції України, то до спірних правовідносинах застосуванню підлягає насамперед Закон України «Про Національну поліцію», який є основним нормативно-правовим актом, що регулює діяльність поліцейських.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

За загальним правилом, під час вирішення справ такої категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Однак, у Законі України «Про Національну поліцію» відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, а тому, суд приходить до висновку, що на поліцейського як на працівника поширюється трудове право, отже, при вирішенні даного спору слід керуватись Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно частин 1, 2, 4 ст. 130 КЗпП України України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності.

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

В даному випадку, не було встановлено наявність жодного з зазначених випадків, передбачених ст. 134 КЗпП України, які тягнуть за собою настання повної матеріальної відповідальності.

В свою чергу, суд зазначає, що факт спричинення завданої внаслідок ДТП прямої дійсної шкоди роботодавцю є встановленим, підтвердженим та не заперечується відповідачем.

Однак, матеріальна відповідальність працівника в даному випадку у відповідності до ст. 132 КЗпП України обмежується розміром середнього місячного заробітку.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за пошкодження автомобіля.

В даному випадку відповідач може нести лише обмежену матеріальну відповідальність, як це передбачено ст. 132 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція при вирішенні спірних правовідносин міститься в ухвалі Верховного Суду від 08.11.2018 року в справі № 428/1454/18, ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2016 року по справі № 6-32678ск15, від 29.07.2015 року по справі № 6-1060св15.

Щодо визначення суми середнього місячного заробітку відповідача, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Період, за яким обчислюється середня заробітна плата, визначений розділом II Порядку. Так, відповідно до п. 2 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як вже встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача сталася 15.05.2018.

Таким чином, суд доходить висновку, що для обрахування середнього заробітку позивача слід використовувати дані заробітної плати відповідача, що зазначені у довідці № 407 від 18.02.2019 з відомостями про заробітну плату за два місяці, що передують події, а саме: за березень 2018 року у розмірі 8 223,35 грн. та за квітень 2018 року у розмірі 9 238,58 грн.

Таким чином, середньомісячний заробіток відповідача складає 8 730,97 грн. ((8 223,35 + 9 238,58)/2)).

Беручи до уваги викладене, та враховуючи, що середньомісячний заробіток відповідача складає 8 730,97 грн., а також те, що відповідно до ст. 132 КЗпП України відповідач може нести тільки обмежену матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 8 730,97 грн.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, суд, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо питання розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до ч. 2. ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

У даній справі підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції в рахунок відшкодування заподіяної шкоди суму 8 730,97 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А. Ю. Рищенко