Справа № 260/4616/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 липня 2021 року

м. Київ

справа № 260/4616/20

адміністративне провадження № К/9901/22252/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконуючого обов`язки голови Воловецької районної державної адміністрації Понзеля Івана Михайловича, Воловецької районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, поновлення на посаді та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконуючого обов`язки голови Воловецької районної державної адміністрації (далі - Воловецької РДА ) Понзеля І. М., Воловецької РДА, в якому просив: визнати протиправною відмову відповідачів щодо відмови йому у поновленні на попередній посаді після закінчення повноважень, як депутата районної ради, на виборній посаді; поновити його на посаді керівника апарату Воловецької РДА з 11 грудня 2020 року; стягнути з Воловецької РДА на його користь середній заробіток за період з 11 грудня 2020 і до моменту поновлення його на посаді та 645 900,00 грн у відшкодування моральної шкоди; вирішити питання розподілу судових витрат.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Воловецької РДА та виконуючого обов`язки голови Воловецької РДА Понзеля І. М. щодо відмови у поновленні ОСОБА_1 на посаді керівника апарату Воловецької РДА. Поновлено позивача на посаді керівника апарату Воловецької РДА днем 11 грудня 2020 року. Стягнуто з Воловецької РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 12322,20 грн, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів та 2000,00 грн витрат на правничу допомогу. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

11 червня 2021 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правничу допомогу. Заявник, посилаючись на пункти 1,4 частини четвертої статті 328, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині та направити справу на новий розгляд в цій частині.

Предметом спору у цій справі є правомірність відмови роботодавця поновити працівника на посаді, яку він обіймав до обрання його на виборну посаду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що оскаржує судові рішення на підставі підпунктів 1,4 частини четвертої статті 328 та пункту 1 частини другої статті 353 КАС України. Водночас заявник послався на висновки Верховного Суду у цивільних та адміністративних справах №№ 501/2316/15-ц (щодо обчислення середнього заробітку), 216/3521/16-ц, 560/798/16-а, 818/607/17 (щодо відшкодування моральної шкоди) та у адміністративній та господарській справах №826/2689/15 та №910/13071/19 (щодо відшкодування витрат на правничу допомогу).

Так, у касаційній скарзі представник ОСОБА_1 зазначив, що застосування судами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100) при обчисленні розміру його середнього заробітку за час вимушеного прогулу не відповідає висновкам Верховного Суду, висловленим у справі №501/2316/15-ц, оскільки позивач останні два місяці не працював, а тому на спірні правовідносини поширюється дія абзацу 7 пункту 2 Порядку №100, а не абзац 3 пункту 2 цього Порядку, як помилково застосували суди.

Разом з тим, у зазначеному заявником прикладі судового рішення від 26 серпня 2020 року у справі № 501/2316/15-ц відсутній висновок щодо застосування положень абзацу 7 пункту 2 Порядку №100 у спірних правовідносинах, на який посилається заявник, а мотиви судового рішення зводяться до перевірки висновків суду апеляційної інстанції щодо урахування висновків та мотивів скасування судом касаційної інстанції попередніх судових рішень у цій справі.

Крім того, наведені представником ОСОБА_1 приклади справ щодо відшкодування моральної шкоди, розглянутих Верховним Судом, не є подібними до спірних правовідносин, оскільки у справах №№ 216/3521/16-ц, 560/798/16-а, 818/607/17 вирішувалися спори щодо захисту прав споживачів, земельних правовідносин та оскарження дій державного виконавця, вчинених ним у межах виконавчого провадження. Тобто висновки Верховним Судом у наведених справах, висловлені за інших фактичних обставин та за різних застосовуваних норм права, що не дає підстав для урахування цих висновків у зазначеній справі.

Крім того, питання обгрунтованості сум на відшкодування витрат на правничу допомогу має оціночний характер і Верховний Суд, переглядаючи судові рішення у справах №826/2689/15 та №910/13071/19, виходив із обставин, установлених судами у кожній конкретній справі.

Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність справи та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Решта доводів скарги зводяться до часткового опису обставин справи та моральних страждань, що з посиланням на чинники, що мають суб`єктивний характер, а інші мотиви скарги свідчать про переоцінку доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, ОСОБА_1 не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пунктів 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Лише загальні посилання на незастосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконуючого обов`язки голови Воловецької районної державної адміністрації Понзеля Івана Михайловича, Воловецької районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, поновлення на посаді та відшкодування моральної шкоди повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко