Справа № 320/6010/18
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року № 320/6010/18

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась фізична особа-підриємець ОСОБА_1 з позовом до ГУ ДФС у Київській області в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.10.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ГУ ДФС у Київській області при прийнятті ППР не було встановлено дійсні обставини справи, що викладені в акті, чим порушено вимоги чинного законодавства. Стверджує, що застосування до позивача на підставі ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» фінансових санкції у вигляді штрафів є передчасним, у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.11.2018 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі та призначено судове засідання на 17.12.2018.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволенні позову відмовити, оскільки відповідач при прийняті рішення діяв відповідно до норм чинного законодавства.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 зупинено провадження у справі за обґрунтованим клопотанням сторони до 29.01.2019.

29.01.2019 відкладено розгляд питання про поновлення провадження у справі за обґрунтованим клопотанням представника позивача на 05.03.2019.

05.03.2019 представники позивача та відповідача подали клопотання в яких просили подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження без їхньої участі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 поновлено провадження у справі.

У зв`язку з поданими клопотаннями та на підставі ст.194 КАС України, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є фізичною особою-підприємцем та здійснює господарську діяльність із 09.10.2013. Номер запису про державну реєстрацію 2 002376.

Основним видом економічної діяльності, що здійснює позивач, є «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами», код 47.11. Іншими видами діяльності, що здійснює позивач, є зокрема: «Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування», що має код 56.10 та включає в себе відповідно до державного класифікатора з видів економічної діяльності (КВЕД), «послуги з надання харчування споживачам, незалежно від того, чи їх подають у спеціалізованих місцях громадського харчування або в ресторанах самообслуговування, чи їх споживають у приміщенні, забирають із собою або замовляють додому. До цього класу також відносять приготування та подачу їжі для негайного споживання з автомобілів або пересувних вагончиків. Цей клас включає діяльність ресторанів, кафе, ресторанів швидкого обслуговування, місць з наданням їжі для споживання за межами закладу, вагончиків з продажу морозива, пересувних вагончиків з продажу їжі, діяльність із приготування їжі в торговельних наметах»;

« Обслуговування напоями », що має код 56.30 та включає, відповідно до державного класифікатора видів економічної діяльності (КВЕД), «приготування і обслуговування напоями для негайного споживання на місці», зокрема і діяльність кафе та барів.

Працівниками ГУ ДФС у Київській області Савченком О.Ф. та Костюком В.В. 21.09.2018 року, на підставі наказу на проведення фактичної перевірки від 31.08.2018 №1830 та згідно направлень від 21.09.2018 року №911 та №912 проведено фактичну перевірку кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до закону, ліцензій, патентів, свідоцтва, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Під час фактичної перевірки була присутня ФОП ОСОБА_1 яка залишила свій підпис в направленнях на перевірку.

Перевіркою встановлено факт зберігання алкогольного напою (настоянки) у пляшці об`ємом 1.0 л.. міцністю 20% об. без марки акцизного податку встановленого зразка чим порушено ст.11 Закону України «Про державне регулювання виробництва спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

У зв`язку з тим, що перевіркою встановлено факт зберігання з метою реалізації алкогольного напою без марки встановленого зразка та у відповідності до п.1 ст.86 ПК України складено Акт від 21.09.2018 №439/10-36-40/ НОМЕР_1 . Також під час проведення фактичної перевірки здійснювалась фото фіксація.

За результатами акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.10.2018 № яким застосовано фінансові санкції у виді штрафу в сумі 17000, 00 грн..

Не погоджуючись з даним рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.

Постановою Баришівського районного суду Київської області від 04.10.2018 у справі №355/1425/18, що набрала законної сили 15.10.2018, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164-5 КУпАП закрите за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з вимогами п.п. 14.1.107 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Відповідно до вимог п.п. 222.1.2 п. 222.1 ст. 222 Податкового кодексу України суми податку з алкогольних напоїв, для виробництва яких використовується спирт етиловий неденатурований, сплачуються при придбанні марок акцизного податку.

Як вбачається з п.п. 222.1.3 п. 222.1 ст. 222 Податкового кодексу України, підприємства, які виробляють вина виноградні з додаванням спирту та міцні, вермути, інші зброджені напої з додаванням спирту, суміші із зброджених напоїв з додаванням спирту, суміші зброджених напоїв з безалкогольними напоями з додаванням спирту, сплачують податок при придбанні марок акцизного податку на суму, розраховану із ставок податку на готову продукцію, вироблену з виноматеріалів чи сусла, при виробництві яких використовується спирт етиловий.

Таким чином, марка акцизного збору є підтвердженням факту оплати акцизного податку і що така оплата здійснюється в момент придбання марок акцизного податку.

Вимогами абзацу 16 ч. 2 ст. 17 закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Відповідно до п. 226.9 ст. 226 Податкового кодексу України вважаються такими, що немарковані:

алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку;

алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції;

алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Аналогічне визначення немаркованих алкогольних напоїв міститься і в абзаці 5 п. 20 Положення.

Наведене свідчить, що немаркованими вважаються алкогольні напої, за які не було сплачено, або було сплачено не в належному розмірі (на момент розливу) акцизний податок. Тому і відповідальність, передбачена законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», встановлена з метою покарання за ухилення від сплати акцизного податку.

Суд зазначає, що відповідачем не було встановлено, чи належить дана пляшка, міцністю 20%, об`ємом 1 літр позивачу та що за речовина у пляшці.

Таким чином, посадовими особами відповідача було складено акт фактичної перевірки та зазначено в ньому обставини, які не відповідають дійсності.

Також під час проведення зазначеної фактичної перевірки була порушена процедура її проведення та винесення оскаржуваного рішення.

Згідно з п.п. 21.1.1, 21.1.2, 21.1.4, п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з Податковим кодексом України та іншими законами України, нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Згідно із п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності).

Позивачем під час проведення фактичної перевірки були надані заперечення та зазначено у Акті про незгоду з висновками перевірки. Судом встановлено, що вищезазначені заперечення до матеріалів справи сторонами долучені не були.

Відповідачем, таким чином, порушено права позивача на об`єктивний розгляд справи, принципи законності, змагальності сторін, адже ГУ ДФС у Київській області просто проігнорували заперечення позивача.

Відповідно до ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин:

у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 Податкового кодексу України;

у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Жодної із вищезазначених підстав для проведення фактичної перевірки позивача наведено не було.

Враховуючи викладене вище, відповідач довільно трактує встановлені норми Податкового кодексу України, а також інших нормативно-правових актів, неправомірно застосовуючи до позивача фінансові санкції.

Також відповідачем було порушено форму застосування штрафних санкцій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790 «Про затвердження Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено механізм застосування таких санкцій.

У пункті 2 вищезазначеної постанови зазначено, що «фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Пунктом 8 визначено, що «рішення про застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання за порушення норм закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку».

Тобто для суб`єктів господарювання, до яких санкції застосовуються саме за ст. 17 закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», передбачена окрема форма рішення про застосування фінансових санкцій, а не форма «С» податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, рішення про застосування фінансових санкцій повинно бути у формі, передбаченій постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790.

Як стверджує позивач, відповідно до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2016 та 2017 роки суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 , її оподатковуваний дохід становив 11 308, 84 грн., а сума штрафних санкцій, накладених оскаржуваним рішенням, становить 17 000,00 грн.. Для сплати лише одного штрафу у такому розмірі ФОП ОСОБА_1 повинна здійснювати свою господарську діяльність майже два роки, при цьому не враховуючи кошти, необхідні для забезпечення власного існування та продовження господарської діяльності, а також сплати податків та інших обов`язкових платежів.

У такому випадку суд вбачає за необхідне при ухвалені рішення за результатами розгляду даної справи по суті, керуватися принципом «пропорційності».

Так, за нормами Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06) від 10 жовтня 2010 року зазначено, що верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., який підлягає стягненню у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Київської області.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області № від 04.10.2018.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39393260) судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.