Справа № 127/13144/21
Суддя: Бойко В. М.
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/151/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Бойко В.М.,

при секретарі Поперечної А.О.,

за участю представника позивача - Каленяка Е.А.,

представника відповідача Заїки О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просить суд скасувати постанову ПН МВН № 000910 від 05.11.2021 року про накладення адміністративного стягнення на громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.05.2021 року Управлінням ДМС у Вінницькій області винесено постанову ПН МВН № 000910 про притягнення громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1. ст. 203 КУпАП України.

Позивач зазначає, що під час попереднього перебування в Україні він зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 , від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей. У зв`язку з перебуванням у шлюбі з громадянкою України Управлінням ДМС України у Вінницькій області у 2016 році позивачу було видано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , термін дії якої був продовжений до 02.01.2018 року. На даний час, позивач проживає в цивільному шлюбі з громадянкою України ОСОБА_3 , з якою він проживає разом за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, позивач та ОСОБА_3 мають спільну неповнолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач має заробіток на території України для забезпечення своєї родини, зокрема, є єдиним засновником ПП «Тотал-Транс». Дане підприємство є діючим та забезпечує засобами для існування позивача та його сім`ї та дітей, сплачуються відповідні податки до державного бюджету.

Позивач вважає, що Постанова ПН ВМН № 000910 від 05.11.2021 року є незаконною та підлягає скасуванню з огляду на наступне. Під час складання постанови позивачу не було запропоновано скористатися послугами перекладача, а також, позивач був позбавлений можливості проконсультуватись із адвокатом (юристом), щодо обставин справи. Останній не вивчав матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки досконало не володіє українською мовою. Крім того, слід звернути увагу, що з моменту складання протоколу та постанови про накладення адміністративного стягнення пройшло 30 хв.

У ході розгляду справи представником позивача було подано до суду заяву про поновлення строку на оскарження постанови ПН МВН № 000910 від 11.05.2021 року, яка мотивована тим, що строк на оскарження вищевказаної постанови був пропущений з поважних причин, оскільки, оскаржувану постанову позивач отримав у кінці дня, що унеможливлювало у той самий день звернутись за правовою допомогою, а також, просив врахувати суд той факт, що він страждає на онкологічну хворобу, потребує постійного лікування та нагляду лікаря, що також сприяло тому, що позовну заяву було подано до суду 21.05.2021 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

31.05.2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької облісті від 01.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

07.06.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначив, що позивачем пропущено строк на оскарження вищевказаної постанови. Також представник відповідача зауважив, що позивач з 28.10.2011 року перебуває у міжнародному розшуку, відповідно до даних Генерального секретаріату Інтерполу. До 02.01.2018 року ОСОБА_1 перебував на території України на підставі Посвідки на тимчасове проживання, однак, після закінчення терміну її дії, останній з відповідною заявою про продовження терміну її дії не звертався. У свою чергу, ОСОБА_1 звертався до УДМС із заявами про надання дозволу на імміграцію та залишення на постійне проживання в України, однак, останньому було відмовлено, а рішення не оскаржувались. Представник відповідача просив суд, прийняти до увагу, що у своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 повідомив, що ніхто з його родичів на теперішній час не є громадянином України, а також від останнього було відібрано розписку, яку він власноручно підписав та відповідно до якої він зазначив, що суть рішення йому зрозуміла, у перекладачеві він не потребує. Таким чином, Постанова ПН МВН № 000910 від 11.05.2021 є законною та винесеною відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив відносно позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали адміністративної справи у межах наданих суду документів, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Порядок перебування, в`їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства врегульовано визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання визначає Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до положень ст.9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно із вимогами ч.1ст.203 КУпАП, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення; недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбаченихстаттею 38 цього Кодексу; наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

Згідно із вимогами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідно до Паспорта громадянина Білорусь ОСОБА_1 03.01.2017 року видано Посвідку на тимчасове проживання на території України. Термін дії продовжено до 02.01.2018 року (а.с.8).

У ході проведення заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства у міграційній сфері працівниками УДМП ГУ НП у Вінницькій області та відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України у Вінницькій області було виявлено громадянина Білорусь ОСОБА_1 , який у встановлений законом строк ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування на території України.

11.05.2021 року складено Протокол ПР МВН № 000911, відповідно до якого ОСОБА_1 порушив правила перебування в Україні іноземців та ОБГ, а саме перебував (проживав) в Україні без оформлення документів на право перебування (проживання), чим порушив вимоги ч.3, ст.3, ч.3 ст.9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та ОБГ» від 22.09.2011 року. ОСОБА_1 отримав даний протокол 11.05.2021 року, про що свідчить особистий підпис останнього (а.с.4).

На підставі вищевказаного протоколу УДМС Укрїни у Вінницькій області 11.05.2021 року винесено Постанову Серія ПН МВН № 000910, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КупАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2 870,00 грн. Копію Постанови ОСОБА_1 отримав 11.05.2021 року, про що свідчить особистий підпис останнього (а.с.3).

Рішенням № 9 від 11.05.2021 року, вирішено примусово повернути до країни походження або до третьої країни громадянина Респібліки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати покинути територію України до 09.06.2021 року. ОСОБА_1 особисто зазначив, що перекладача не потребує (а.с.5-6).

Як вбачається з Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с.18).

Суд звертає увагу, що відповідно до вказаношго свідоцтва про народження батьком дитини записаний ОСОБА_5 . Таким чином, суд не бере до уваги твердження позивача про перебування у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 та виховання спільної дитини, оскільки відповідних доказів про зміну прізвище позивачем не надано.

Також, до матеріалів справи додано копію Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 29.01.2020 року про розірвання шлюбу, однак, суд не приймає до уваги даний доказ, оскільки, з даного рішення не можна ідентифікувати сторін справи.

Відповідно до п.п. 2, 5 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.

Відповідно до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360 (далі - Положення) Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з п. 2 Положення Державна міграційна служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У свою чергу суд звертає увагу на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні Протокол та Постанова про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 були складені 11.05.2021 року.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено протягом 10 днів. Цей строк починає обчислюватися з моменту винесення постанови. У випадку, якщо встановлений строк був пропущений з поважних причин, його може бути поновлено. До того ж особа, яка має право на оскарження постанови у справі, надає письмову заяву про поновлення строку.

24.05.2021 року на адресу суду надійшо вищевказаний позов. Позивачем у ході розгляду справи було подано заяву про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови.

Таким чином, в заяві обов`язково вказується причина, з якої був пропущений строк. Орган (посадова особа), який розглядає заяву, перевіряє обґрунтованість причини, за власним переконанням вирішує, чи є вона поважною. Суд з`ясувавши всі обставини справи приходить до висновку що пропущений строк на оскарження Постанови ПН МВН № 000910 поновленю не підлягає, оскільки, позивачем не доведено факт поважності причин пропуску та не надано відповідних доказів.

Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, оскільки позивач пропустив строк на оскарження Постанови ПН МВН № 000910, а також, те, що позивачем не доведено факту незаконності не необгрунтованості вищевказаної Постанови. Відтак, суд дійшов висновку, що рішення відповідача, як суб`єкта владних повноважень є законним, вчиненими у відповідності до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, ч.3 ст. 2 КАС України. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи, що у задоволені позову відмовллено судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись Конституцією України, ст. ст.2, 243, 288 КАС України, Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМУ № 322, Положення про Державну міграційну службу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження Постанови Серія ПН МВН № 000910 від 11.05.2021 року - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарга на судове рішення подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, адреса: м.Вінниця, вул. Пирогова, 4

Повний текст судового рішення складено 06.07.2021 року.

Суддя: