Справа № 640/22065/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року м. Київ № 640/22065/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю

секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового

провадження адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління Держпраці у Київській області
проскасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач або ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Київській області (далі - відповідач або ГУ Держпраці у Київській області), в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 11.12.2018 року №КВ1677/1509/АВ/ТД/ФС-690 про накладення штрафу у розмірі 111690,00 грн.

В якості підстав позову було зазначено таке. Позивач з 12.10.2001 року зареєстрований як ФОП. Починаючи з початку діяльності позивача на посаді продавця-консультанта була офіційно працевлаштована ОСОБА_2 , яка працює до теперішнього часу. Окрім того, за весь період діяльності позивачем працевлаштовані й інші особи у 2004, 2005, 2010, 2011 роках. Зазначені дані, на думку позивача, вказують на те, що ним завжди здійснювалася діяльність із дотриманням норм законодавства про працю та не було наміру порушувати чинне законодавство. Станом на 20.11.2018 р. діяльність щодо реалізації товару почергово здійснювалася позивачем та продавцем-консультантом ОСОБА_2 , яка офіційно працевлаштована. Враховуючи особисті обставини позивача, розглядалося питання щодо залучення в подальшому ще одного продавця-консультанта, тому для ознайомлення із асортиментом товару та надбання навичок з його реалізації було запропоновано ОСОБА_3 протягом двох тижнів бути присутньою в магазині разом з позивачем або ОСОБА_2 для прийняття рішення щодо її працевлаштування. За цей час між позивачем та ОСОБА_3 була домовленість щодо узгодження графіку роботи та оплати праці з моменту офіційного працевлаштування. 20.11.2018 в магазині позивача працювала ОСОБА_2 , також, разом з нею, в приміщенні магазину перебувала ОСОБА_3 . У зв`язку з медичними обставинами продавець-консультант ОСОБА_2 вимушена була попросити ОСОБА_3 приглянути за товаром на час своєї відсутності. Таким чином в магазині позивача на деякий час залишилася одна ОСОБА_3 . Про те, що сталося позивачу як роботодавцю повідомлено не було. Перед тим, як інспектор Держпраці пред`явив посвідчення, він запропонував громадянці ОСОБА_3 заповнити анкету. Маючи вільний час, вона погодилася відповісти на запитання. Анкета заповнювалася шляхом відповідей на запитання інспектора про те, як працює магазин, чи отримує вона заробітну плату, на що остання зазначила, що заробітної плати не отримує. Позивач наполягає, що її пояснення в анкеті перевірки не були відображені і враховані при винесенні оскаржуваної постанови. Крім того, виходячи із трактування положень КЗпП необхідною умовою для визначення відносин між працівником і фізичною особою як трудових є отримання платні за виконану роботу. Отже, не можна вважати ОСОБА_3 працівником магазину позивача, оскільки нею не здійснювалася реалізація товару та не отримувалися будь-які кошти. Крім того, письмові пояснення ОСОБА_3 від 20.11.2018 року про графік роботи магазину та отримання заробітної плати не відповідають ознакам допустимого доказу для встановлення факту не оформлення найманого працівника. Отримання пояснень відбувалося із порушенням норм чинного законодавства до початку проведення перевірки під приводом анкетування.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Аблову Є.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2018 (суддя - Аблов Є.В.) відкрито провадження у адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

24.01.2019 до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на таке. Інспектором праці ГУ Держпраці у Київській області було проведено інспекційне відвідування у ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення господарської діяльності та було встановлено факт неоформлених трудових відносин. Так, було виявлено продавця-консультанта ОСОБА_3 , яка працювала у позивача без належного оформлення трудових відносин, оскільки в наданому письмовому поясненні ОСОБА_3 зазначила, що працює продавцем-консультантом; розмір заробітної праці складає 4000 гривень; в її обов`язки входить консультація клієнтів та продаж товару; працює за графіком роботи з 10:00 по 20:00 год., тиждень через тиждень; крім того, зазначила, що проходить стажування у позивача. Відповідач стверджує, що позивач у позовній заяві також підтверджує той факт, що громадянці ОСОБА_3 дійсно був встановлений випробувальний термін при прийнятті на роботу. А також, що громадянка ОСОБА_3 в день інспекційного відвідування дійсно працювала в торговому залі магазину одноособово, магазин був відчинений та працював у звичайному режимі. Факт виконування функцій продавця-консультанта був зафіксований інспектором в момент прибуття на інспекційне відвідування.

Водночас, у чинному трудовому законодавстві України не міститься поняття стажування, а регламентовано, що при укладанні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. Отже, в період випробування на працівників поширюється законодавство про працю в повному обсязі. Відповідач вказує, що дана правова позиція підтверджена у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року у справі № 825/619/18 та постановою Верховного суду від 30.10.2018 р. № 817/2331/16.

Таким чином, у ході інспекційного відвідування у позивача було встановлено порушення вимог ст. 24 КЗпП України. За результатами інспекційного відвідування було складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № КВ1677/1509/АВ від 20.11.2018 року. За результатами розгляду порушень, зазначених в Акті було прийнято рішення про винесення Постанови про накладання штрафу на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України в розмірі 111 690 гривень на ФОП ОСОБА_1 . Так, ст. 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення вимог трудового законодавства. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, відповідач вказує, що він діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законодавством України.

У відповіді на відзив, надісланої позивачем до Окружного адміністративного суду міста Києва вказано, що позивач вважає доводи відповідача безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, виходячи з наступного. Як зазначає позивач, ОСОБА_3 було запропоновано протягом двох тижнів бути присутньою в магазині для ознайомлення із асортиментом товару та надбання навичок з його реалізації, а разом з нею повинні були бути присутні позивач або офіційно працевлаштований продавець-консультант. Щодо графіку роботи, то дана домовленість повинна була вступити в силу з моменту її офіційного працевлаштування. Крім того, щодо посилань відповідача на те, що ОСОБА_3 проходить стажування, то позивач наполягає, що в міру своєї юридичної необізнаності ОСОБА_3 випробовуваний термін назвала стажуванням. Також позивач вказує, що зареєстрований продавець-консультант ОСОБА_2 через медичні обставини, які підтверджуються медичними документами, які є в матеріалах справи, вимушено покинула магазин. При цьому ОСОБА_3 повинна була дочекатися позивача щоб зачинити магазин, однак враховуючи особисті обставини позивача, які підтверджуються документами, які наявні в матеріалах справи позивач не зміг дістатися магазину. Таким чином, інспектор праці, в порушення вимог п. 11 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, ставив запитання, які стосуються законодавства про працю та отримував на них відповіді за відсутності керівника та/або працівника об`єкта відвідування.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2019 справу передано до розгляду судді Окружного адміністративного суду м. Києва Пащенку К.С .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.06.2019 справу № 640/22065/18 прийнято до провадження суддею Пащенко К.С.

20.09.2019 до канцелярії Окружного адміністративного суду м. Києва надійшли клопотання позивача про приєднання письмового пояснення до матеріалів справи, а також заява про виклик свідка.

11.10.2019 р. Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалено здійснити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Призначено справу до розгляду у судове засідання на 21.11.2019 року.

21.11.2019 у судовому засіданні від позивача та представника відповідача надійшли клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України за наявними у справі матеріалами. Суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Головного управління Держпраці в Київській області № 4446 від 19.11.2018 року «Про проведення інспекційного відвідування ТЦ «Даринок» доручено організувати проведення інспекційного відвідування з 20.11.2018 по 21.11.2018 на предмет додержання законодавства про працю, не оформлення трудових відносин відносно ФОП ОСОБА_1 .

19.11.2018 року Головним управлінням Держпраці у Київській області було оформлено направлення на проведення інспекційного відвідування № 1677, яким було направлено головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів, з питань дитячої праці та інших нормативно-правових актів управління з питань праці ГУ Держпраці у Київській області Верещака Євгенія Олександровича для проведення інспекційного відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю щодо позивача.

Вказаною посадовою особою відповідача 20.11.2018 було проведено інспекційне відвідування магазину позивача, за результатами якого було складено Акт № КВ1677/1509/АВ від 21.11.2018, яким було зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 КЗпП, яке полягало у допуску до роботи ОСОБА_3 без укладання з нею трудового договору.

Суд зазначає, що позивачем даний акт підписаний із такими запереченнями: ОСОБА_3 , не є продавцем, зареєстрований продавець захворів, зранку не вийшов на роботу.

Водночас, відповідно до пояснювальної ОСОБА_3 вона працює продавцем-консультантом; розмір заробітної праці складає 4000 гривень; в її обов`язки входить консультація клієнтів та продаж товару; графік роботи з 10:00 по 20:00 год., тиждень через тиждень; крім того, вона проходить стажування у позивача.

На підставі акту інспекційного відвідування заступником начальника ГУ Держпраці у Київській області Стахівським С.М. прийнято Постанову про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами № КВ1677/1509/АВ/ТД/ФС-690 від 11.12.2018 року, якою на позивача накладено штраф у розмірі 111690 (сто одинадцять тисяч шістсот дев`яносто) гривень 00 (нуль) коп.

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносно позиції позивача, що ОСОБА_3 не є працівником магазину позивача, оскільки нею не здійснювалася реалізація товару та не отримувалися будь-які кошти, а необхідною умовою для визначення відносин як трудових є отримання платні за виконану роботу.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим в тому числі при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Згідно з частиною третьою статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, як видно з матеріалів справи Наказ № 2-ш про затвердження штатного розпису, був виданий лише 23.11.2018 року, тобто після проведення перевірки. Трудовий договір між працівником ОСОБА_3 і фізичною особою, яка використовує найману працю ОСОБА_1 був укладений 27 листопада 2018 року, тоді як Акт інспекційного відвідування, де були описані виявлені порушення датований 21 листопада 2018 року. Також, Наказ № 3 Про прийняття на роботу ОСОБА_3 виданий 26.11.2018 року.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП України, врегульований Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року (надалі Порядок №509) (тут і далі - в редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

Згідно з цим Порядком, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Отже, підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності за статтею 265 Кодексу законів про працю України є акт посадової особи органу Держпраці, складений за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, в якому викладені порушення трудового законодавства, передбачені частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року (далі - Порядок № 295). Водночас, суд вказує, що Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року у справі № 826/8917/17, визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України "Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 26.04.2017 р. № 295. Однак, оскаржувана постанова про накладення на позивача штрафу за порушення трудового законодавства була винесена до моменту, яким визнана нечинною постанова Кабінету Міністрів України № 295, тому суд керується законодавством, яке діяло на момент спірних правовідносин.

Так, відповідно до підпункту 3 п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться:

- за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

У п. 8 зазначено, що про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Згідно з п. 11 Порядку № 295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

- під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

- ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

- наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

Крім того, суд зазначає, що повноваження, права та обов`язки державних інспекторів праці Державної служби України з питань праці та її територіальних органів визначені, крім загальних законів, Кодексом України про адміністративні правопорушення та конвенціями Міжнародної організації праці (далі - МОП), ратифікованих законами України "Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці N81, 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" від 08.09.2004 року N 1985-ІУ та "Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці N 129, 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві" від 08.09.2004 року N 1986-ІУ.

Статтею 15 Закону України "Про міжнародні договори України" встановлено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права Для держав-членів МОП конвенції Міжнародної організації праці є обов`язковими у разі їх ратифікації. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 8-1 КЗпП України передбачається пріоритет норм міжнародних договорів угод перед актами внутрішнього законодавства України.

Статтею 12 Конвенції міжнародної організації праці N81 зазначено, що інспектори праці мають право:

а) безперешкодного проходу без попереднього повідомлення у будь-яку годину доби на будь-яке підприємство, яке підпадає під контроль інспекції;

б) входити вдень у всі будинки, що їх вони мають достатні підстави вважати за такі, що підпадають під контроль інспекції;

с) здійснювати будь-які перевірки, контроль розслідування, котрі вони можуть вважати потрібними, щоб упевнитися в тому, що законодавчі положення ефективно виконуються, і зокрема вимагати ознайомлення з будь-якими книгами, реєстрами або документами, ведення яких приписано законодавством, з питань умов праці, з метою їхньої відповідності до законодавчих положень і зняття з них копії або витягів з окремих місць, тощо.

Відповідно до статті 16 Конвенції N 81 контрольні заходи проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних положень законодавства.

Статтею 18 Конвенції МОП N 81 зазначено, що національним законодавством передбачаються та ефективно застосовуються відповідні санкції за порушення законодавчих положень, застосування яких підлягає контролю з боку інспекторів праці, та за протидію інспекторам праці під час здійснення їхніх обов`язків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, на підставі вищенаведеного та у зв`язку з точним дотриманням відповідачем вимог чинного законодавства, підстав для визнання протиправними та скасування Постанови про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами № КВ1677/1509/АВ/ТД/ФС-690 від 11.12.2018 року ГУ Держпраці у Київській немає, а тому в задоволенні позову позивачу слід відмовити.

Щодо позиції позивача про те, що письмові пояснення ОСОБА_3 не відповідають ознакам допустимого доказу щодо встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, оскільки пояснення відбиралися у вигляді анкетування та без пред`явлення службового посвідчення, суд зазначає наступне. Пояснення ОСОБА_3 щодо її трудових обов`язків були написані на ім`я начальника ГУ Держпраці у Київській області та підписані вказаною особою без зауважень. Окрім того, позивач в Акті інспекційного відвідування (розділ IV) на питання чи пред`явив інспектор праці службове посвідчення відповів «так». Окрім того, при підписанні Акту інспекційного відвідування (копія відповідача) позивач описав свої заперечення наступним чином: «зареєстрований продавець захворів, зранку не вийшов на роботу». У позовній заяві ж було вказано, що офіційно працевлаштований продавець-консультант ОСОБА_2 через медичні обставини, перебуваючи на робочому місці, був вимушений звернутися до лікаря і покинути робоче місце, залишивши в магазині лише ОСОБА_3 . Щодо письмових пояснень і показань свідка ОСОБА_3 - суд відноситься до них критично, у зв`язку із вищенаведеними обставинами.

Тому суд має обґрунтовані сумніви щодо несуперечності і послідовності правової позиції позивача.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно п. 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та подані сторонами докази, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, правові підстави для стягнення на користь позивача судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко