Справа № 200/6499/21
Суддя: Льговська Ю.М.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 р. Справа№200/6499/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Льговської Ю.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

24 травня 2021 року (згідно з відбитком поштового штампу на конверті) ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві державної соціальної допомоги особи з інвалідністю з дитинства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2019 року;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві державну соціальну допомогу особи з інвалідністю з дитинства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2019 року позивач з незалежних від неї причин не отримала державної соціальної допомоги як особа з інвалідністю з дитинства, а тому на підставі частини другої статті 12 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» має право на виплату цієї допомоги за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Зазначено, що питання дотримання строку звернення до суду буде вирішено під час розгляду справи по суті.

25 червня 2021 року відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що суми соціальної допомоги, які не виплачені за минулий період, обліковуються та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На сьогоднішній день такий порядок не визначено. Але при цьому доказів нарахування допомоги відповідач суду не надає. Вважає, що управлінням виконано покладені на нього зобов`язання в межах своєї компетенції з місяця звернення із заявою про поновлення виплат.

Перевіряючи, перш за все, дотримання строку звернення до суду, суд виходив з того, що, оскільки процесуальний строк обмежує лише строк звернення до суду з позовом і не обмежує строк захисту порушеного права, якщо спеціальними нормами матеріального права встановлено більші строки для такого захисту, то позивач має право захистити своє порушене право на виплату допомоги за минулий час без обмеження будь-яким строком. Тому слід відмовити у задоволенні заяви про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з позовом та поновлення цього строку з підстав дотримання строку звернення до суду.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю з дитинства, інвалідність встановлена безстроково, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 , довідкою МСЕК від 26 липня 2004 року.

З 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року ОСОБА_1 перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа в управлінні соціального захисту населення Вінницької області та отримувала державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю з дитинства; з 27 липня 2016 року по 31 січня 2017 року - в управлінні соціального захисту населення Черкаської області.

У 2015 році знята з обліку у зв`язку з вибуттям до міста Макіївка, у 2017 році виплати припинено у зв`язку із скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується відповіддю управління соціального захисту населення Вінницької області від 11 серпня 2016 року, рішенням Управління соціального захисту населення Придніпровського району Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, оформленого протоколом від 17 січня 2017 року.

З 01 січня 2020 року ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною місця проживання на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01 червня 2017 року № перебуває на обліку відповідача та отримує державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю з дитинства.

Отже, виплати не здійснено за періоди з 01 січня 2015 року по 26 липня 2016 року, з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Гарантії прав на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та соціальну захищеність осіб з інвалідністю з дитинства та дітей з інвалідністю шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму визначено Законом України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» від 16 листопада 2000 року № 2109-III (далі - Закон № 2109-III).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 2109-III державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

Позивачеві інвалідність встановлено безстроково, а тому згідно з частиною другою статті 10 Закону № 2109-III виплати державної соціальної допомоги повинні провадиться щомісячно за поточний місяць у встановлені місцевою державною адміністрацією строки.

Статтею 14 Закону № 2109-III визначено єдину підставу припинення виплати державної соціальної допомоги, якою є влаштування осіб з інвалідністю з дитинства до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання.

Наявність вказаної підстави матеріалами справи не підтверджується, а тому припинення виплати державної соціальної допомоги є протиправним.

Із матеріалів справи суд вбачає, що припинення виплат пов`язано із статусом особи як внутрішньо переміщеної особи, проте згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Частиною другою статті 12 Закону № 2109-III регламентовано, що суми державної соціальної допомоги, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує державну соціальну допомогу, або через неможливість отримання цих сум особою з інвалідністю чи її офіційним представником з поважних причин (поважною причиною є перебування особи з інвалідністю на лікуванні, інші причини, які фізично унеможливлювали своєчасне витребування призначених сум державної соціальної допомоги, або інші об`єктивні обставини, коли особа з інвалідністю чи її батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники не могли звернутися за їх отриманням), виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата державної соціальної допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з компенсацією за несвоєчасну її виплату.

Судом встановлено, що виплати державної соціальної допомоги за періоди з 01 січня 2015 року по 26 липня 2016 року, з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року не виплачено позивачеві, що є порушенням вимог наведених норм, оскільки ці виплати припинено органами соціального захисту населення та не отримані ОСОБА_1 за відсутності її вини.

Відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08 червня 2016 року № 365 (далі - Порядок № 365), орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум допомоги не звільняє державу в особі уповноваженого органу від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум допомоги.

Посилання відповідача на те, що дії з невиплати допомоги за минулий час вчинено на виконання постанови № 365 є необґрунтованим, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Враховуючи виплату державної соціальної допомоги за період з 27 липня 2016 року по 31 січня 2017 року, то позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві державної соціальної допомоги як особі з інвалідністю з дитинства та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві державну соціальну допомогу як особі з інвалідністю з дитинства підлягають задоволенню в частині - за періоди з 01 січня 2015 року по 26 липня 2016 року, з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року; в іншій частині позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 908 грн.

З огляду на це частина суми сплаченого судового збору підлягає відшкодуванню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 263, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради щодо ненарахування та невиплати позивачеві державної соціальної допомоги особи з інвалідністю з дитинства за періоди з 01 січня 2015 року по 26 липня 2016 року, з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради (, місце знаходження: вул. Генерала Батюка, буд. 40, м. Слов`янськ, Донецька область, 84116) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) державну соціальну допомогу особи з інвалідністю з дитинства за періоди з 01 січня 2015 року по 26 липня 2016 року, з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради (, місце знаходження: вул. Генерала Батюка, буд. 40, м. Слов`янськ, Донецька область, 84116) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 600 (шістсот) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05 липня 2021 року.

Суддя Ю.М. Льговська