Справа № 463/6302/17
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 463/6302/17 пров. № А/857/8939/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року з питань забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання недійсним розпорядження про звільнення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Карп`як О.О.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність відповідачів; визнати недійсним розпорядження про звільнення 03 листопада 2016 року, 05 грудня 2016 року, 24 квітня 2017 року без поновлення на роботі, винесені Винниківською міською радою, виконавчим комітетом Винниківської міської ради та їх скасувати, зобов`язати, щоб дані розпорядження у відновленій трудовій книжці не були вписані; зобов`язати Винниківську міську раду, виконавчий комітет Винниківської міської ради відновити трудову книжку з записом стажу роботи з 1983 року по даний час, погасити борг по заробітній платі з моменту звільнення по день винесення судового рішення з врахуванням індексації та компенсації боргу; зобов`язати відповідачів виконати свої посадові обов`язки щодо забезпечення виконання судових рішень від 30 грудня 2008 року у справі № 2а-1041/08, від 08 грудня 2015 року у справі № 11461/14, рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 (справа № 23057/09), встановити порушення трудового законодавства щодо ОСОБА_1 , скласти і надати відповідні акти по виявлених порушеннях, вжити заходи до порушників з поданням щодо порушників в правоохоронні органи і в суд; стягнути з відповідачів солідарно 20000,00 грн моральної шкоди та виявити і встановити під час розгляду справи порушення закону щодо тривалого невизнання судових рішень, які набрали законної сили, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення та постановити окрему ухвалу щодо факту навмисного тривалого невиконання рішення суду відповідачами та направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

23 березня 2021 року ОСОБА_1 подано до суду клопотання про забезпечення позову в якому просила: заборонити Винниківській міській раді, Виконкому Винниківської міської ради, правонаступникам Львівської міської ради, Виконкому Львівської міської ради проводити конкурси, ліквідацію, реорганізацію займаної посади заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань до винесення рішення суду та здійснення всіх економічних експертиз правильності нарахування заробітної плати з індексацією, компенсацією, коригуванням, за ранг, стаж, категорію держслужбовця з 26 квітня 2005 року, а також за невикористані відпустки за 11 років з індексацією, компенсацією, коригуванням по день винесення остаточного судового рішення по даній справі № 463/6302/17; винести окрему ухвалу на здійснення економічної експертизи щодо правильності нарахування заробітної плати. Винести ухвалу про здійснення Судово - економічної експертизи перевірки правильності нарахування боргу по заробітній платі за період з 26 квітня 2005 року по даний час плюс 2 місяці з урахуванням черги на експертизу з індексацією, компенсацією, коригуванням боргу, за невикористані відпустки за 11 років з врахуванням рангу, стажу, категорії та інших пільг для держслужбовців. Стягнути з відповідачів кошти за судово - економічну експертизу після здійснення даної перевірки. Відповідачі невірно нарахували заробітну плату за всі роки; судово-економічну експертизу буде здійснювати Київська незалежна судово-експертна установа 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 21, тел: , , Електронна пошта: . Після проведення експертизи покласти витрати на відповідачів.

На обґрунтування вищевказаного клопотання зазначає, що згідно ч. 1, ч. 2 п. 1, п. 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. У зв`язку з «локдауном», просить клопотання розглядати в письмовому провадженні.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що судом не встановлено і позивачем не доведено, в чому саме невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та винести ухвалу про здійснення аудиторської економічно-фінансової перевірки Незалежним Інститутом Судових Експертиз щодо правильності нарахування заробітної плати з індексацією, компенсацією, коригуванням згідно клопотання про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що суддя Карп`як О.О. ігнорує всі відводи позивача та зацікавлена стати на захист відповідачів. Також, клопотання про забезпечення позову розглядалось за відсутності позивача та не враховане клопотання про перенесення судового засідання, чим обмежено право позивача надати пояснення.

У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів(п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі- КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

За правилами частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем (заявником) на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема, в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною другою статті 151 КАС України визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Окрім цього, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізм, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що суд, при розгляді заяв про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи. В адміністративних справах щодо визнання незаконним рішення про звільнення з посад позовними вимогами є скасування правових актів індивідуальної дії та поновлення на посаді. Забезпечуючи такий позов шляхом зупинення дії правового акта індивідуальної дії про звільнення з посади, суд фактично продовжує службові відносини між позивачем та роботодавцем (суб`єктом владних повноважень) з відповідними наслідками виконанням службових обов`язків, виплатою заробітної плати тощо. Таким чином, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Тому судам слід мати на увазі, що забезпеченням зазначеного адміністративного позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Колегія суддів зазначає, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17 та від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18.

Із клопотання про забезпечення позову слідує, що позивачем не зазначено будь-яких доводів на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову, а лише зазначено норми права, у яких йдеться про забезпечення позову. При цьому, не доведено та документально не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також не наведено жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Також, посилання у клопотанні на те, що невжиття обраного заходу забезпечення позову ускладнить ефективний захист та поновлення прав позивача ще не свідчить про те, що відсутність заходів забезпечення позову в майбутньому може призвести до неможливості поновлення прав та інтересів позивача у визначеному законом порядку.

З позовної заяви слідує, що предметом розгляду у цій справі є вимоги (уточнена позовна заява вх.№25134 від 10 серпня 2018 року) про: визнання протиправною бездіяльність відповідачів, яка полягає в тому, що позивача не було поновлено на попередній роботі за рішеннями судів, але звільнено 03 листопада 2016 року, 05 грудня 2016 року, 24 квітня 2017 року без поновлення на роботі, і не видано відновлену трудову книжку з повним стажем роботи; визнання незаконними, протиправними розпорядження Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради про звільнення позивача 03 листопада 2016 року, 05 грудня 2016 року, 24 квітня 2017 року без попереднього поновлення на роботі за рішенням суду та зупинити їх і скасувати, зобов`язати щоб дані розпорядження не були вписані у відновленій трудовій книжці; зобов`язання Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради відновити особову справу позивача і трудову книжку з записом повного стажу роботи, а саме - з 1983 року по даний час; зобов`язання відповідачів виконати свої посадові обов`язки щодо забезпечення виконання судових рішень від 30 грудня 2008 року у справі № 2а-1041/08 від 08 грудня 2015 року у справі № 11461/14, рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 , справа № 23057/09 Donets v/Ukraine Joined to application no. 255663/02 - Yavorenko v. Ukraine, встановлення порушення трудового законодавства щодо ОСОБА_1 , складення і надання відповідних актів по виявлених порушеннях; стягнення з відповідачів солідарно 100000,00 грн моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що до розгляду даної справи по суті та з наданих наразі позивачем документальних доказів неможливо зробити висновок про очевидну протиправність дій чи бездіяльності відповідачів, яка полягає в тому, що позивача не було поновлено на попередній роботі за рішеннями судів, але звільнено 03 листопада 2016 року, 05 грудня 2016 року, 24 квітня 2017 року без поновлення на роботі, і не видано відновлену трудову книжку з повним стажем роботи.

Також, встановлення заборони Винниківській міській раді, Виконкому Винниківської міської ради, правонаступникам Львівської міської ради, Виконкому Львівської міської ради проводити конкурси, ліквідацію, реорганізацію займаної позивачем посади заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань до винесення рішення суду буде неспівмірним із заявленими позовними вимогами та виходитиме за межі предмета спору.

Відповідно до абз. 3 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» у справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

З матеріалів справи слідує, що позивачем не надано доказів щодо існування достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів по забезпеченню позову може привести до несприятливих наслідків для прав позивача, у разі постановлення на її користь судового рішення.

Відтак, аналізуючи наведені позивачем обставини про вжиття заходів забезпечення позову колегією суддів не встановлено підстав, передбачених статтею 150 КАС України, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення потрібно буде значних зусиль часу та витрат.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки відсутні належні та допустимі докази, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду; а також відсутні докази очевидних ознак протиправності поведінки відповідача у спірних правовідносинах.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що клопотання про забезпечення позову розглядалось за відсутності позивача та не враховане клопотання про перенесення судового засідання, чим обмежено право позивача надати пояснення, то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявне клопотання позивача про забезпечення позову від 23 березня 2021 року із проханням розглядати клопотання в письмовому провадженні у зв`язку з локдауном, а клопотання про перенесення судового засідання подане 22 березня 2021 року та стосувалось розгляду справи по суті (том 4 а.с.199, 203).

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року з питань забезпечення позову у справі № 463/6302/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 02 липня 2021 року.