Справа № 240/3157/21
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року м. Житомир справа № 240/3157/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

з участю секретаря судового засідання Маленької Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Летушева М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:
Позивач 26.02.2021 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати бездіяльність відповідача військову частину НОМЕР_1 протиправною, щодо відмови у виплаті середньомісячного заробітку, за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити 455601 гривню 02 коп. середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні за період з 26.06.2019 року по 30.10.2020 року.

В обґрунтування позову зазначає, що йому при звільненні 25.06.2019 не виплатили компенсацію за невикористані додаткові відпустки та індексацію грошового забезпечення, які були виплачені лише 30.10.2020 на виконання рішення суду, а тому відповідач повинен, відповідно до статей 116, 117 КЗпП України, сплатити середній заробіток за затримку на 493 дня розрахунку при звільненні; середньоденний заробіток, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2020 № 3348, складає 783,17 грн., до якого слід додати ще 18 відсотків (відрахування на податок на доходи фізичних осіб), що буде становити 924,14 грн.; 924,14 грн. х 493 дні = 455601,02 грн.

Ухвалою від 29.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), поновлено строк звернення до суду з даним позовом.

Відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.45-50), в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити, зазначаючи, що на виконання рішення суду по справі № 240/247/20 частиною було замовлено кошти для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, які були вчасно перераховані на картковий рахунок позивача 30.10.2020; вини відповідача в несвоєчасній виплаті коштів немає; КЗпП не поширюється на військовослужбовців.

Позивач надав відповідь на відзив (а.с.58-65), в якому зазначає, що рішенням суду по справі № 240/247/20 невиплата йому відповідачем грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення визнана як протиправна бездіяльність; відзив вважає безпідставним і необґрунтованим.

Ухвалою від 10.06.2021 (а.с.69) справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 24.06.2021; витребувано у відповідача докази про розмір та дату виплати позивачу індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 по справі № 240/247/20, які належить подати суду до початку судового засідання, чого відповідачем зроблено не було.

Ухвалою від 01.02.2021 (а.с.87-88) суд, оскільки відповідач ухилився від вчинення дій, покладених на нього судом (не подав у встановлений судом строк доказів, які у нього витребовувались), не повідомив суд про неможливість подати докази, застосував до нього заходи процесуального примусу, стягнувши з відповідача штраф в розмірі 5000,00 грн. в дохід Державного бюджету України, після чого витребувані докази були подані (а.с.89-91).

В судовому засіданні:

- позивач позов підтримав;

- представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2019 № 152 (а.с.8) позивача, як звільнененого з військової служби у запас, з 25.06.2019 виключено зі списків особового складу військової частини.

29-30 жовтні 2021 року відповідачем виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористану відпустку як учасника бойових дій та індексацію грошового забезпечення в сумі 44162,97 грн. (а.с.18-21, 89-91)

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учасника бойових дій та після спроби досудового врегулювання спору (а.с.23-25), позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а приписи трудового законодавства застосовуються в тому випадку, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Питання проходження військової служби регулюється спеціальним законодавством. Соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей регулюється Законом України від 20 грудня 1999 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Однак, ні Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ні іншими нормативно-правовими актами, які регулювали питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не врегульовані питання порушення строків проведення розрахунків при звільненні військовослужбовців, а також наслідків такого порушення.

Слід зауважити, що положення трудового законодавства (в тому числі й Кодексу законів про працю) не поширюються на правовідносини, що виникають при визначенні норм оплати грошового забезпечення військовослужбовців, порядку такого грошового забезпечення, оскільки такі врегульовані спеціальним законодавством. Разом із тим, спеціальне законодавство, яким визначено порядок, умови, склад, розміри грошового забезпечення військовослужбовців, не врегульовує відносини, що пов`язані із затримкою розрахунку при звільненні військовослужбовців з лав Збройних Сил України, відповідальності за затримку розрахунку при такому звільненні. Відтак, в такому разі, відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України, застосуванню підлягають положення Кодексу законів про працю України.

За приписами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За такого правового врегулювання, передбаченого частиною 1 статті 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, яка спрямована на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже суд може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Враховуючи, що позивачеві у день звільнення не виплачена всі належні йому суми, відповідач повинен компенсувати позивачу майнові втрати, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП.

Щодо твердження відповідача про відсутність його вини у несвоєчасній виплаті позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористану відпустку як учасника бойових дій та індексації грошового забезпечення в сумі 44162,97 грн., то воно спростовується рішенням суду від 16.03.2020 по справі № 240/247/20, яким встановлені протиправна бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 25 червня 2019 року, та протиправні дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Згідно абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1992 №100, в редакції, що діяла на момент звільення позивача (далі - Порядок № 100), середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі (Абзац 3 п. 3 Порядку № 100)

Відповідно до п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком; середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивач, при розрахунку середньоденного заробітку використовував довідку військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2020 № 3348 (а.с.22), враховуючи винагороду за участь в АТО(ООС).

Слід звернути увагу, що у вказаній довідці вказані суми нарахованого позивачу грошового забезпечення без виключення сум відрахування на податок на доходи фізичних осіб в розмірі 18%.

Щодо винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції (далі - винагороди за безпосередню участь в АТО(ООС)), яка виплачувалась позивачу за період травень-вересень 2018 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських" № 18 від 20.01.2016, Інструкції про розміри і порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої наказом МО України від 10.02.2016 № 67, то згідно цих нормативних актів, виплата вказаної винагороди залежить від участі у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО (ООС), інших заходах в умовах особливого періоду та обраховується в залежності від часу такої участі, тобто не має щомісячного характеру і, відповідно не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення.

Крім того, винагороди за безпосередню участь в АТО не віднесена до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення додатком 15 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності з 01.03.2018; згідно п. 2 Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МО України № 260 від 07.06.2018, який видано відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, винагороди належать до одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пп. "б" п. 4 Порядку № 100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Таким чином, враховуючи, що винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції належать до одноразових додаткових видів грошового забезпечення вона не повинна враховуватись при обчисленні середньоденного заробітку.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2021 №1876 середньоденний заробіток позивача становить 543,17 грн. (33133,66 грн. : 61 календарний день).

Однак суд не приймає даний розрахунок, так як він проведений з порушенням вимог Порядку №100, а саме: відповідач при його здійсненні не взяв до уваги нараховану позивачу, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2020 № 3348 (а.с.22), за квітень, травень 2021 року індексацію грошового забезпечення в сумі 268,94 грн.

Таким чином, середній заробіток позивача складає 547,58 грн. ((33133,66 грн.+268,94) : 61 календарний день).

Період з 25.06.2019 по 30.10.2020 включає 493 календарні дні, а тому, середній заробіток за час затримки виплати позивачу при звільненні зі служби належних сум, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 269956,94 грн. (547,58 грн. х 493 календарні дні).

Відповідно до практики Верховного Суду, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, постанова Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19).

За обставин справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

Згідно матеріалів справи (а.с.53, 89-91), загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат (195360,53 грн. при звільненні + 44162,97 грн. грошової компенсації за невикористану відпустку як учасника бойових дій та індексації грошового забезпечення), складав 239526,50 гривень (100%), з яких несвоєчасно виплачена сума становить 44162,97 гривень (18,44%).

Сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату становить 269956,94 грн.

Суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 49780,06 грн. як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (18,44% від 269956,94 грн.), у зв`язку із чим відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку в сумі 405820,96 грн.

Враховуючи часткове задоволення позову та приписи ст. 139 КАС України, на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати в сумі 497,80 грн. (частина задоволених вимог позивача (49780,06 грн.) щодо заявлених 455601,02 грн. від 4556,01 грн. сплаченого судового збору (а.с.29)) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 49780,06 грн.

Відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку в сумі 405820,96 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 497,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк

Повне судове рішення складене 05 липня 2021 року