Справа № 420/14249/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Одеської обласної державної адміністрації (65032, м.Одеса, проспект Шевченка, 4; ) в особі Комісії з розгляду питань щодо визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Садова, буд. 1а; ) про визнання протиправним та скасування рішення від 24.01.2020р., оформленого протоколом №1 К-20, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації в особі Комісії з розгляду питань щодо визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення обласної Комісії з розгляду питань щодо визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при Одеській обласній державній адміністрації від 24.01.2020р., оформленого протоколом №1 К-20 в частині відмови у підтвердженні статусу та видачі посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році»(категорія 1) серії А синього кольору ОСОБА_1 , інваліду 2 групи безстроково;

зобов`язати обласну Комісію з розгляду питань щодо визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при Одеській обласній державній адміністрації повторно вирішити питання заміни посвідчення категорії 1 серії НОМЕР_2 від 21.12.2012р., виданого ОСОБА_1 , на посвідчення нового зразка, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні;

стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_2 категорія 1, виданого 21.12.2012 р. Одеською обласною державною адміністрацією, інвалідом 2 групи. Відповідно до вкладки №649319 від 31.07.2013 р. до вищезазначеного посвідчення, посвідчення дійсне безстроково. Позивач в серпні 2019 р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018 р. звернувся до комісії з розгляду питань щодо визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації щодо заміни посвідчення на посвідчення нового зразка. Однак, 24.01.2020 р. рішенням №1 К-20 обласною комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та з питань видачі посвідчень окремим категоріям громадян департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації, у заміні посвідчення протиправно відмовлено, з посиланням на те, що не підтверджено факту участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про що повідомлено позивача листом від 29.01.2020 р. Позивач 07.09.2020 р. надав до департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації додаткові документи, необхідні для розгляду та прийняття рішення про заміну посвідчення, однак в жовтні 2020 р. отримав відповідь від 02.10.2020 р., якою повідомлено, що 30.09.2020 р. на засіданні комісії прийнято рішення про залишення без розгляду справи, оскільки надані документи дублюють документи, наявні в особовій справі. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що прийняте з порушення норм чинного законодавства. Відмовляючи у заміні посвідчення відповідач спричинив позивачу моральну шкоду, оскільки внаслідок прийняття оскаржуваного рішення останній перебуває у стурбованому та пригніченому стані, оскільки 33 роки після катастрофи на Чорнобильській АЕС жив з переконанням, що особистими діями по ліквідації катастрофи вніс свій внесок у відновлення екологічної ситуації регіону, врятувавши чиїсь життя, попередивши летальні наслідки та ризикуючи власним життям.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 4097 від 27.01.2021р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що при розгляді 21.08.2019р. питання щодо заміни позивачу посвідчення на посвідчення нового зразка з`ясовано, що у довідці в/ч 44916 від 23.10.1992р. № 499 зазначена участь позивача у ліквідації наслідків аварії Чорнобильській АЕС у 30 км зоні у період з 18.10.1986р. по 31.10.1986р., але які саме населені пункти з датою виїзду не вказані, дні виїзду в зону не зазначені, підстава не зазначена (наказ командира в/ч), в зв`язку чим Комісією направлено запит №12-20/5684 від 04.09.2019р. до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України щодо отримання довідки про участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із зазначенням терміну перебування в зоні відчуження, населених пунктів. Після отримання довідок Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 20.12.2019р., 23.12.2019р., Комісією 24.01.2020р. проведено розгляд справи позивача. При цьому встановлено, що довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/19685 від 20.12.2019р., за період з 18.10.1986р. по 31.10.1986р. не підтверджено участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дні виїзду в зону не відображені, в перевірених книгах алфавітного обліку, фінансових документах військової частини № НОМЕР_3 за зазначений період відомостей про позивача не виявлено, місце дислокації військової частини вказано селище Старі Соколи. Згідно Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 р. «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», селище Старі Соколи Іванівського району Київської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, тобто військова частина НОМЕР_3 не дислокувалась в зоні відчуження. У довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/І9833 від 23.12.2019р. зазначено, що у наказі начальника 4743 Бази автотранспорту та механізації №80/ОК від 17.10.1986 р. зазначено про відрядження позивача для виконання службового відрядження у в/ч НОМЕР_3 , яка була дислокована в районі Чорнобиля з 18.10.1986р. по 30.10.1986р. З урахуванням наведеного, на думку відповідача, підстави для скасування рішення Комісії від 24.01.2020р., оформленого протоколом, відсутні. Також зазначено про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження вказаних вимог.

Ухвалою від 11.01.2021 р. поновлено позивачу пропущений строк звернення до адміністративного суду; відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 12.03.2021р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області; призначено проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії проведення підготовчого засідання; призначено підготовче засідання по справі на 08.04.2021 р.
Ухвалою суду від 08.04.2021 р., яка занесена до протоколу засідання, відкладено підготовче засідання на 22.04.2021 р.

Ухвалою суду від 22.04.2021 р., яка занесена до протоколу засідання, відкладено підготовче засідання на 11.05.2021р.

Ухвалою суду від 11.05.2021р. продовжено строк підготовчого провадження по справі на тридцять днів; відкладено підготовче засідання по справі на 07.06.2021 р.

Ухвалою суду від 07.06.2021 р., яка занесена до протоколу засідання, підготовче провадження в адміністративній справі закрито; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01.07.2021р.

До судового засідання 01.07.2021р. сторони не з`явились, явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином та завчасно.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у період з 18.10.1986р. по 30.10.1986р. виконував службові обов`язки в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС, про що свідчить запис у військовому квитку позивача серії НОМЕР_4 (а.с. 14).

Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_3 , від 02.12.1991 р. №456 ОСОБА_1 в період з 18.10.1986р. по 30.10.1986р. виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС (а.с. 17).

1992 р. позивачу вперше видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 р. серії НОМЕР_5 від 19.02.1992р. (а.с. 19).

У грудні 1998 р. Одеською обласною державною адміністрацією позивачу здійснено заміну посвідчення та видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (категорія 2) серії НОМЕР_6 від 24.12.1992р. (а.с. 20).

У грудні 2012 р. Одеською обласною державною адміністрацією позивачу здійснено заміну посвідчення та замість посвідчення серії НОМЕР_6 видано посвідчення особи яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серія НОМЕР_2 від 21.12.2012р. (а.с. 18).

Крім того, постійно здійснювалась перереєстрація дії посвідчень, про що в самих посвідченнях відображалось відповідним написом Перереєстровано (а.с. 18-21).

Відповідно до вкладки № №649319 від 31.07.2013 р. до посвідчення (категорії 1) серія НОМЕР_2 , позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безстроково (а.с. 18).

Відповідно до експертного висновку Донецької регіональної міжвідомчої експертної комісії №29353/40-11 від 16.11.2012 р., у ОСОБА_1 виявлено захворювання лівої почки Т2а, №0, МО, П (друга) ст. П (друга) кл. гр.(операція 07.03.12 р.- лівостороння нефректомія з лімфаденектомією), яке пов`язано з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 13).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААВ № 573096 від 26.06.2013 р. позивачу встановлено другу групу інвалідності. Причиною інвалідності зазначено виконання обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Встановлена інвалідність є безстроковою, тобто не потребує чергового переогляду МСЕК (а.с. 16).

Таким чином, у період з 1989 до 2013 р. ОСОБА_1 визнавався учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС уповноваженими органами, в тому числі комісією Одеської обласної державної адміністрації, та підтверджував статус постраждалої особи внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У 2019 р. позивач звернувся до комісії з розгляду питань щодо визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації щодо заміни посвідчення на посвідчення нового зразка.

29.01.2020р. (вих. № 12-20/643) Департаментом соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації повідомлено позивача, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018р. «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» справу позивача розглянуто на засіданнях комісії від 21.08.2019р. та 24.01.2020 р. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо приймали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986 - 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів. У довідці в/ч 44916 від 23.10.1992 № 499, зазначена участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 30 км зоні у період з 18.10.1986р. по 31.10.1986р., проте підстава (наказ командира в/ч) не вказана. Довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/19685 від 20.12.2019р. за період з 18.10.1986р. по 31.10.1986р. не підтверджено факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження: дні виїзду в зону не відображені, в перевірених книгах алфавітного обліку, фінансових документах в/ч НОМЕР_3 за зазначений період відомості щодо позивача не виявлені. З урахуванням чого, посилаючись на приписи ст. 10 вказаного Закону, Комісією відмовлено позивачу в заміні посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 21-22).

08.09.2020р. позивач звернувся до Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації із заявою, в якій, надавши копію довідки МСЕК від 26.06.2013р. та експертного висновку № 29353/40-11 від 16.11.2012р., просив повідомити про прийняте щодо нього рішення з питання заміни посвідчення постраждалих внаслідок Чорнобильської АЕС (а.с. 23).

02.10.2020р. (вих. №Ш-1530/0/32-20-6-92156) Департаментом соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації повідомлено позивачу, що Довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/19685 від 20.12.2019р. за період з 18.10.1986р. по 31.10.1986р. не підтверджено факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження, що не дає права на статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, про що вже повідомлено листом від 29.01.2020р. (вих. № 12-20/643) та рекомендовано відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України «Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звернутися до суду за місцем проживання (а.с. 24-25).

17.11.2020р. (вих. № Ш-1764/0/32-20-6-94763) Департаментом соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації надано позивачу копії витягів з протоколів засідань Обласної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та з питань видачі посвідчень окремим категоріям громадян (а.с. 27).

Так, згідно витягу з протоколу № 1 К-20 засідання Обласної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 24.01.2020р. ОСОБА_1 відповідно до п. 13 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018р., з посиланням на приписи ст.ст. 10, 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відмовлено у підтвердженні статусу та видачі посвідчення, оскільки довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/19685 від 20.12.2019р. за період з 18.10.1986р. по 31.10.1986р. не підтверджено факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження, що не дає права на статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, дні виїзду в зону не відображені, в перевірених книгах алфавітного обліку, фінансових документах військової частини № НОМЕР_3 за зазначений період відомостей про позивача не виявлено; рекомендовано ОСОБА_1 відповідно до п. 6 ч.1 ст. 256 ЦПК України «Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звернутися до суду за місцем проживання (а.с. 28).

Згідно витягу з протоколу № 8 К-20 засідання Обласної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 30.09.2020р. відповідно до п. 11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018р., відмовлено у повторному розгляду справи ОСОБА_1 , оскільки йому вже відмовлено у підтвердженні статусу та заміні посвідчення у зв`язку з відсутністю відомостей про час і місце роботи безпосередньо у зоні відчуження та рекомендовано звернутись до суду щодо встановлення факту, що має юридичне значення (а.с. 29).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796-XII від 28.02.1991р. (далі Закон № 796-XII).

Стаття 9 Закону № 796-XII визначає, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Отже, Закон № 796-XII диференціює осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та виокремлює 2 категорії таких:

-учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

-потерпілі від Чорнобильської катастрофи.

У даній справі позивач стверджує про наявність статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням старого зразка та заміні наявного посвідчення на посвідчення нового зразка Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категоря 1).

Згідно ст. 10 Закону № 796-XII, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

У примітці зазначено, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Стаття 12 Закону № 796-XII, (у редакції, яка у наведеній частині є аналогічною станом на момент складення експертного висновку) визначає, що причинний зв`язок між захворюванням, пов`язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо уповноваженою на те медичною установою (не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби національної безпеки України) не підтверджено відсутність такого зв`язку.

Згідно ст. 14 Закону № 796-XII, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

1) особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1;

2) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:

- з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів;

- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;

- у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи;

- евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття);

- особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2;

3) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали:

- у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних днів;

- у зоні відчуження в 1987 році - від 1 до 14 календарних днів;

- у зоні відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів;

- на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році.

Стаття 15 Закону № 796-XII передбачає, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Отже для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС необхідне документальне підтвердження періоду роботи (служби) у зоні відчуження, а диференція пільг і компенсацій залежить від встановленої категорії.

З урахуванням наведеного слідує висновок, що:

-до категорії 1 належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12 Закону) щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу;

-категорія 2 учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження протягом певного періоду часу з моменту аварії, а також особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення;

-категорія 3 інші учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2).

Відповідно до ст. 65 Закону № 796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні.

Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018р. «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі- Постанова № 551, Порядок № 551, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

У пункті 7 зазначеної Постанови зазначено, що Раді Міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям: забезпечити своєчасну видачу посвідчень і вкладок до них;

утворити у місячний строк після набрання чинності цією постановою комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, та затвердити відповідне положення;

провести до 1 січня 2020 р. заміну посвідчень у зв`язку із затвердженням нових зразків посвідчень: особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1);

Згідно п.1 Порядку № 551, цей Порядок визначає процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Відповідно до п.3 Порядку № 551, Особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, видаються посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році (категорія 1) серії А синього кольору.

Особам з інвалідністю з числа учасників, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з відповідною аварією, випробуванням або військовим навчанням, складанням ядерних зарядів та проведенням на них регламентних робіт, а також хворим на променеву хворобу внаслідок участі у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, видаються посвідчення Учасник ліквідації ядерних аварій (категорія 1) серії Я синього кольору.

Особам з інвалідністю з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії Б синього кольору.

Особам з інвалідністю, віднесеним до категорії 1, з числа хворих на променеву хворобу внаслідок будь-якої радіаційної аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, що визначено актом за формою Н-1 (якщо захворювання пов`язано з виробничою або професійною діяльністю) або актом державної комісії про нещасний випадок (радіаційну аварію), якщо такий зв`язок установлено закладами охорони здоров`я, видаються посвідчення Потерпілий від радіаційного опромінення (категорія 1) серії Я синього кольору.

Особам з інвалідністю видаються посвідчення категорії 1 із зазначенням групи інвалідності та строку, на який установлено інвалідність.

У разі установлення групи інвалідності довічно на правій внутрішній стороні посвідчення робиться запис Безстроково.

У разі продовження медико-соціальною експертною комісією строку інвалідності чи встановлення іншої групи інвалідності в посвідченні на правій внутрішній стороні робиться запис про період, на який установлено групу інвалідності, цей запис завіряється підписом голови (його заступника) Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - уповноважені органи), що скріплюється печаткою.

Якщо після чергового переогляду медико-соціальною експертною комісією не підтверджено будь-яку групу інвалідності, посвідчення категорії 1 здається уповноваженому органу для подальшого знищення, а замість нього видається посвідчення іншої категорії відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 11 Порядку № 551, посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Посвідчення видаються:

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів:

- довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби);

- довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.

У разі встановлення регіональними комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення цієї комісії підлягає вилученню уповноваженими органами.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів.

Під час заміни посвідчення з однієї категорії на іншу попереднє посвідчення підлягає вилученню уповноваженим органом для подальшого зберігання в особовій справі постраждалої особи.

Згідно пункту 13 Порядку № 551, спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінсоцполітики, до складу якої, крім його фахівців, входять представники МОЗ, ДАЗВ, МВС, Міноборони, Київської облдержадміністрації та громадських об`єднань, статутна діяльність яких пов`язана із соціальним захистом осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (за згодою), за поданням уповноважених органів.

Особові справи громадян надсилаються на розгляд комісій, зазначених в абзацах першому і другому цього пункту, за рішенням регіональних комісій.

Пунктом 14 Порядку № 551 визначено, що рішення комісій, зазначених у пункті 13 цього Порядку, є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії. У разі встановлення такими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення таких комісій підлягає вилученню уповноваженими органами.

Наказом Міністерства соціальної політики України № 1945 від 26.12.2018р. (набрав чинності 12.02.2019 р.) затверджено Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (далі - Положення №1945).

Пунктом 2 розділу І Положення №1945 визначено, що комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (далі - Комісія), є постійно діючим міжвідомчим колегіальним органом, що утворюється при Мінсоцполітики для розв`язання спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно пункту 4 розділ ІІІ Положення №1945, прийняті Комісією рішення фіксуються у протоколі засідання, який підписується головуючим, секретарем та членами Комісії.

Згідно пункту 5 розділ ІІІ Положення №1945, особові справи громадян надсилаються на розгляд Комісії за рішенням регіональних комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Пункт 6 розділ ІІІ Положення №1945 визначає, що рішення Комісії є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії.

У разі встановлення Комісією факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення Комісії підлягає вилученню уповноваженими органами.

Розпорядженням голови Одеської обласної державної адміністрації № 1312/А-2018 від 15.111.2018р. «Про обласну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та з питань видачі посвідчень окремим категоріям громадян» утворено обласну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та з питань видачі посвідчень окремим категоріям громадян та затверджено Положення про Комісію (а.с. 94-97).

Пунктом 5 вказаного Положення передбачено, що до основних завдань комісії, зокрема належать: вирішення спірних питань встановлення факту участі громадян у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та в проведенні на них регламентних робіт; організація реалізації обласною державною адміністрацією повноважень щодо видачі посвідчень відповідним категоріям громадян.

Відповідно до п. 6 вищевказаного Положення, Комісія відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: розглядає та аналізує документи, які відповідно до законодавства є підставою для видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та окремим категоріям громадян; розглядає питання щодо встановлення (підтвердження) статусу осіб, які постраждали внаслідок Чонобильської катастрофи; приймає з дотриманням вимог законодавства рішення щодо видачі (відмови у видачі, вилучення) відповідних посвідчень.

Наказом Міністерства оборони України № 322 від 08.09.1997р. (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 07.10.1997 за № 457/2261) затверджено Перелік військових частин, установ, організацій і підприємств Міністерства оборони України, дислокованих (які дислокувалися) у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення.

Пункт 86 вказаного Переліку передбачає місце дислокації Військової частини № 44316 Київська область, Іванківський район, с. Ст. Соколи радіоактивного забруднення 3; період дислокування 08.05.1986р. по 04.11.1988р.

Постановою Кабінету Міністрів Української РСР № 106 від 23.07.1991р. «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» затверджено перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, згідно з додатком № 1.

Село Старі Соколи Іванківського району Київської області згідно з додатком № 1 (редакція від 12.01.1993 р.) включено до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

З наявних у справі доказів судом установлено, що ОСОБА_1 у період з 18.10.1986р. по 30.10.1986р. виконував службові обов`язки в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС, про що свідчить запис у військовому квитку позивача серії НОМЕР_4 .

Згідно архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179/1/19685 від 20.12.2019р., по архівних документах Військової частини № НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_1 прибув 18.10.1986р. (наказ №0168 від 18.10.1986р.), вибув 31.10.1986р. (наказ №0180 від 30.10.1986р.), місце дислокації військової частини у вказаний період: с. Старі Соколи; вибув до м. Одеси БАМ 4743. В довідці вказано, що дні виїзду в зони (на об`єкти, населені пункти), отримання дози опромінення, не відображені, а також зазначено, що журнал обліку доз опромінення особового складу в/ч № 44316 на зберігання до архіву не надходив. У перевірених книгах алфавітного обліку, фінансових документах в/ч НОМЕР_3 за вищевказаний період ОСОБА_1 не виявлений (а.с. 15).

Поряд із цим потрібно звернути увагу, що зазначені в архівній довідці документи датовані 1986 р., тому відповідність їх вимогам Порядку № 551 не є визначальним фактом у цілях доказування у даній справі.

Так, Постановою Кабінетом Міністрів Української РСР № 44 від 18.06.1991 р. затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (постанова втратила чинність на підставі Постанови КМ № 501 від 25.08.92р.).

Пунктом 10 вказаного Порядку передбачалось, що видача посвідчень учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС провадиться на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) воєнний білет з відміткою про участь в ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження; в) трудова книжка з записом, що засвідчує роботу в зоні відчуження; г) табель обліку робочого часу в зоні відчуження; д)довідка про право на підвищену оплату праці за роботу в населених пунктах, розташованих в зоні відчуження; є) довідка, що дає право на пільгову пенсію за роботу у відповідних зонах небезпеки у 1986 - 1988 роках; ж) посвідчення, видане згідно з постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 02.07.1990 № 148.

У подальшому діяли Постанова Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 «Про Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постанова Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до яких вносилися багаточисленні зміни та доповнення.

Тому, на момент видачі відповідних довідок та надання позивачу у 1992 р. вперше посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 р. була відсутня аналогічна діючій, регламентація щодо форми та змісту таких документів. При цьому надані відповідачем документи видані компетентними установами, як за місцем проходження служби, так і за місцем роботи та за формою, чинною на момент їх складення, тобто не у довільній формі.

Жодного рішення, яке б спростовувало чинність вказаних документів, скасовувало або ставило під сумнів дію зазначених установ, суб`єктом владних повноважень суду не надано. Відтак, суд відхиляє доводи відповідача про відсутність документів, що підтверджують участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та у зоні відчуження.

За змістом норми ст. 15 Закону № 796-XII підтвердженням саме статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що посвідчується відповідними документами. Визначення відповідного періоду служби у випадку позивача складає не менше 30 днів, про що вказано у ст. 10 цього Закону.

Водночас, для віднесення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС до певної категорії для встановлення пільг і компенсацій потрібно застосовувати норму ст. 14, яка, зокрема, до І категорії відносить осіб з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

Вказане кореспондує із нормою пункту 10 Положення № 551, відповідно до якого посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів…».

Тобто наявність статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є умовою для набуття відповідної категорії.

У свою чергу норма, на яку посилається відповідач (п. 11) буквально стверджує: «У разі встановлення регіональними комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії ....».

Тобто мова йде не про підтвердження статусу, а про підтвердження відповідності категорії.

Перелік документів для підтвердження відповідної категорії, передбачений абз. 3 п. 11 Порядку № 551, де серед іншого вказано, що особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.

У матеріалах справи наявний експертний висновок Донецької регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання та інвалідності із роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС №29353/40-11 від 16.11.2012 р., та довідка до акта огляду МСЕК серія 10 ААВ № 573096 від 26.06.2013 р., якими підтверджено, що захворювання (інвалідність) пов`язано з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та з виконанням обов`язків військової служби, 2 група інвалідності.

Тобто з наявних у справі доказів, які були предметом дослідження, судом установлено достатність підстав для визнання/підтвердження у позивача як статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, так і відповідність категорії.

Більше того, суд дійшов висновку, що власне Порядок № 551 жодним чином не уповноважує обласну комісію на перевірку статусу.

Позивач має статус учасника, що підтверджується відповідним посвідченням, у вкладці до посвідчення вказано про його безстроковість.

Закон № 796-XII не містить положень про необхідність підтвердження статусу, у зв`язку із заміною старого зразка посвідчення на новий.

Власне Порядок № 551 у п.п. 4 п. 6 визначає випадки, коли посвідчення старого зразка визнаються недійсними і такі не мають жодного відношення до обставин позивача.

При цьому суд акцентує увагу, що п.7 Постанови № 551 розмежовує обов`язки ОДА, зокрема: забезпечити своєчасну видачу посвідчень; провести до 1 січня 2021 р. заміну посвідчень у зв`язку із затвердженням нових зразків посвідчень: особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1);

На законодавчому рівні виокремлено лише декілька груп осіб, посвідчення яких підлягають заміні.

На переконання суду, заміна вже наявного посвідчення та видача посвідчення не є аналогічними за правовим змістом поняттями.

Як було встановлено судом, у 1992 р. позивачу вперше видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 р. серії НОМЕР_5 від 19.02.1992р. У період з 1989 р. до 2013 р. ОСОБА_1 визнавався учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС уповноваженими органами, в тому числі комісією Одеської обласної державної адміністрації, та підтверджував статус постраждалої особи внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому, наявний у позивача статус учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (згідно вкладки учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, категорії 1) чи його попередні посвідчення недійсними не визнавались, обставини на підставі яких були видані попередні посвідчення не змінилися, категорія посвідчення не змінюється, обставини передбачені ст. 17 Закону № 796-XII відсутні, отже, у даному випадку відбувалась не видача посвідчення, що потребує встановлення наявності у особи відповідного статусу, а саме заміна посвідчення аналогічної категорії, що прямо передбачено п. 7 Постанови № 551, жодних застережень чи особливих умов або процедур законодавцем не вказано.

Також, ані положення Постанови № 551, ані Порядку № 551 не вказують, що з метою заміни посвідчення особа має повторно підтвердити відповідний статус, за наявності відповідних підтверджуючих документів.

Аналогічні висновки до обставин даної справи відповідають висновкам Верховного суду, які висловлені у постановах від 20.03.2019р. у справі № 697/121/17 та від 02.04.2019 р. у справі № 360/2187/16-а.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі викладеного, суд вважає, що у справі наявні достатні докази, які відповідають вимогам ст. ст. 73-75 КАС України, для визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 24.01.2020р., оформленого протоколом №1 К-20.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Частиною 4 ст. 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Верховним Судом у постановах від 16.05.2019р. у справі № 826/17220/17 та від 11.02.2020р. у справі № 0940/2394/18 здійснено правовий аналіз ч.4 ст.245 КАС України та зроблено висновок, що за приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Суд зазначає, що за встановлених обставин, коли особа, яка звернулась, є інвалідом, а також має докази на підтвердження причинного зв`язку між інвалідністю та виконанням відповідних обов`язків та вже мала статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС катастрофи 1 категорії, що підтверджується належними доказами, які були предметом дослідження відповідача, законні підстави для припинення такого статусу відсутні. Отже у відповідача немає правових підстав діяти на власний розсуд, оскільки наявний лише один варіант правомірної поведінки - замінити посвідчення старого зразка на нове посвідчення та видати його позивачу.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно п. 7 Постанови № 551 обласні державні адміністрації зобов`язані провести заміну посвідчень у зв`язку із затвердженням нових зразків посвідчень, зокрема, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), про що також вказано у ст. 65 Закону № 796-XII.

Враховуючи встановлені судом обставини, вищенаведені приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення Обласної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при Одеській обласній державній адміністрації, оформленого протоколом № 1 К-20 від 24.01.2020р., в частині відмови у підтвердженні статусу та видачі посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році» (категорія 1) серії А синього кольору, ОСОБА_1 , інваліду 2 групи безстроково; зобов`язання Одеської обласної державної адміністрації в особі Обласної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при Одеській обласній державній адміністрації повторно вирішити питання заміни посвідчення категорії 1 серії НОМЕР_2 від 21.12.2012р., виданого ОСОБА_1 , на посвідчення нового зразка, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно із ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 та п.9 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 9 цієї постанови Пленуму ВСУ зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними рішеннями, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме рішення відповідача призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань рішеннями відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок рішень, дій чи бездіяльності відповідача.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Одеської обласної державної адміністрації (65032, м.Одеса, проспект Шевченка, 4; ) в особі Комісії з розгляду питань щодо визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Садова, буд. 1а; ) про визнання протиправним та скасування рішення від 24.01.2020р., оформленого протоколом №1 К-20, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.,- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Обласної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при Одеській обласній державній адміністрації, оформленого протоколом № 1 К-20 від 24.01.2020р., в частині відмови у підтвердженні статусу та видачі посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році» (категорія 1) серії А синього кольору, ОСОБА_1 , інваліду 2 групи безстроково.

Зобов`язати Одеську обласну державну адміністрацію в особі Обласної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при Одеській обласній державній адміністрації повторно вирішити питання заміни посвідчення категорії 1 серії НОМЕР_2 від 21.12.2012р., виданого ОСОБА_1 , на посвідчення нового зразка, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Г.П. Самойлюк