Справа № 521/9171/21
Суддя: Бобуйок І. А.
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 521/9171/21
Провадження № 2-а/521/127/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Бобуйка І.А.,

секретаря судового засідання - Кушнірука І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (адреса місцезнаходженння : м. Одеса, вул. Черняховського, буд.6), заступника начальника управління - начальника управління інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремова В`ячеслава Юрійовича (адреса місцезнаходженння : м. Одеса, вул. Черняховського, буд. 6) про скасування постанови №166/20 від 02 квітня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 9 ст. 96 КУпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2021 року позивачка звернулась до суду з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, заступника начальника управління - начальника управління інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремова В`ячеслава про скасування постанови №166/20 від 02 квітня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 9 ст. 96 КУпАП України.

Згідно позовної заяви, постановою Управління державного архітектурно-будівельного котрої Одеської міської ради № 166/20 від 02.04.2020 року визнано ОСОБА_1 винною вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 10200,00 грн.

З вказаною постановою позивачка, ОСОБА_1 не згодна, вважає її безпідставною, протизаконною та такою, що порушує її особисті інтереси та охоронювані Конституцією України права, а тому звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 25.06.2021 року позивачці було поновлено строк позивачці на оскарження постанови №166/20 від 02.04.2020 року та відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 25.06.2021 року клопотання про витребування доказів у справі було задоволено та витребувано від Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради завірені копії з усіх наявних матеріалів адміністративної справи стосовно винесення відносно ОСОБА_1 заступником начальника Управління - начальником інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради Єфремовим В`ячеславом Юрійовичем Постанови №166/20 від 02.04.2020 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн., передбаченого ч. 9 ст. 96 КУпАП.

Станом на дату та час проведення засідання, тобто станом на 01.07.2021 року об 11 годині 30 хвилин, представник відповідача - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради витребувані докази для суду не надав, причини не подачі доказів суду не повідомив.

Відповідно до ч. ч. 6, 7, 9 ст. 80 КАС України, будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Представник позивачки Савенко Л.А. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила слухати справу без її особистої участі, позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце слухання справи належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17.02.2011 року, «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» № 208/94-ВР від 14.10.1994 року, Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 року та Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 року № 294 .

Судом встановлено, що 10.06.2021 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м;. Одеса) встановлено обмеження на її рахунок на суму 11589 грн. Причину встановлення вищезазначеного обмеження на рахунку повідомлено не було. З метою з`ясування причин накладення обмеження на рахунок на суму 11589,00 гр. 10.06.2021 року на адресу Першого Малиновського відділу державної виконавчої служи у місті Одесі Південного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеси) було направлено заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження АСВП №62636010. Після ознайомлення 14.06.2021 року з матеріалами виконавчого провадження АСВП №62636010, ОСОБА_1 стало відомо про те, що вказане виконавче провадження відкрите на підставі постанови Управління державного архітектурно-будівельне контролю Одеської міської ради № 166/20 від 02.04.2020 року.

Постановою Управління державного архітектурно-будівельного котрої Одеської міської ради № 166/20 від 02.04.2020 року визнано ОСОБА_1 винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 96 КУпАП та накладе штраф у розмірі 10200,00 грн. Як вбачається із оскаржуваної постанови, під час виїзду на місце 12.02.2021 року посадовими особами Управління державного архітектурно-будівельного котролю Одеської міської ради встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 виконала будівельно-монтажні роботи реконструкції квартири, а саме виконано роботи з реконструкції квартири на 4-му поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, шляхом розширення існуючого балкону. Документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, надані не були, у зв`язку чим, ОСОБА_1 було порушено вимоги ч.8 ст.39 ЗУ «П регулювання містобудівної діяльності» тап.12 Постанови КМУ №461 від 13.04.2011 року.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України 2) з використанням повноваження метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; б) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності, перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для пре свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 9 КАСУ передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами н свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заході необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративною судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 3) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечень або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретною доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Стаття 90 КАСУ передбачає, що суд оцінює докази, які є у справі, за свої, внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, поєною, та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановлені сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку у зібраним у справі доказам в цілому, так і коленому доказу (групі однотипних доказів), щ міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанов Пленуму Верховного Суду України № б від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судам скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення с адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), яки виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосувань адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається не орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами п. З ч. 1 cт. 295 КУпАП.

Відповідно до вимог cт. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 2 cт. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Судом враховується, що Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого додаткового до Конвенції протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «ОСОБА_6 Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, nn. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V man.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 201 Ороку, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).

Так, судом встановлено, що оскаржуваною постановою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 166/20 від 02.04.2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 10 200,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Так, у постанові Верховного Суду України від 04 березня 2014 року у справі №21- 433а13 зазначено, що експлуатація не прийнятого в експлуатацію об`єкта» не може тлумачитись як триваюче правопорушення. Змістом цього правопорушення є невиконання обов`язку із введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта містобудування до початку його експлуатації. Суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об`єкта містобудування з початку його використання.

Такої правової позиції дотримувався і Вищий адміністративний суд України при розгляді справ: №826/3689/14 (постанова від 23 червня 2015 року), №К/800/36876/1 (постанова від 10 лютого 2016 року), а також Верховний Суд при розгляді справ №355/818/17 (постанова від 23 листопада 2018 року).

З викладеного вбачається, що правопорушення, передбачене ч.9 ст.96 КУпАП, з яке притягується до відповідальності ОСОБА_1 не є триваючим, а тому адміністративне стягнення за таке правопорушення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення такого правопорушення.

Судом встановлено, що розширення (реконструкцію) балкону за адресою: АДРЕСА_1 було закінчено ще у 1998 році, у зв`язку із чим ОСОБА_1 , відповідно до відривного талону від 17.06.1998 року, було сплачено штраф у розмірі ста тридцяти шести гривень.

З викладеного вбачається, що Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради пропущено двохмісячний строк для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вказане в постанові № 166/20 від 02.04.2020 року адміністративне правопорушення, оскільки, як зазначено розширення (реконструкція) балкону була закінчено ще у 1998 році.

Крім того, в оскаржуваній постанові Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради № 166/20 від 02.04.2020 року не вказано конкретної дати вчинення ОСОБА_1 вказаного вище правопорушення.

За вищевказаних обставин суд вбачає, що адміністративне стягнення на позивача було накладено постановою № 166/20 від 02.04.2020 року з порушенням статті 38 КУпАП, а тому вказана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Більше того, судом встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 , про декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ОД №09, що видана Управлінням державного архітектурно-будівельного контролі Одеської міської ради.

Верховний Суд України у Постанові № 21-433а13 (ЄДРСР № 38285951) зазначив Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням. В контексті хронології правового регулювання спірних відносин поняття «експлуатація не прийнятого в експлуатацію об`єкта» не може тлумачитись як триваюче правопорушення. Змістом цього правопорушення є невиконання обов`язку із введення експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта містобудування до початку його експлуатації. Суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об`єкта містобудування з початку його використання.

Частина восьма статті 39 «Про регулювання містобудівної діяльності», встановлює, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Таким чином, логічним висновком є судження про те, що обов`язок введення об`єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об`єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб`єктів, як після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов`язок, не ввели об`єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлені відповідна відповідальність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 04.03.2014 року у справі № 21-433а13 та, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 826/19576/13-а.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що у 1998 році, після звершення розширення (реконструкції) балкону за адресою: АДРЕСА_1 , у позивача був відсутній обов`язок щодо введення вказаного об`єкту в експлуатацію, а тому ОСОБА_1 не може бути притягнутою до відповідальності за таке адміністративне правопорушення.

Також, слід зазначити, що відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається де адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватисі юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративно: відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщс від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом встанолено, що оскаржувана постанова була ухвалена з порушенням ст. 268 КУпАП, а саме ОСОБА_1 не отримувала від Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради копії оскаржуваної протоколу № 166/20 від 02.04.2020 року, акту, припису, їй не було повідомлнено про місце, дату, та час розгляду справи, копію оскаржуваної постанови, також, позивачці направлено не було.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 дізналась про існування оскаржуване постанови № 166/20 від 02.04.2020 року 14.06.2021 року, після ознайомлення матеріалами виконавчого провадження АСВП 62636010 у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Частиною 7 ст. 376 ЦК України, передбачено застосування відповідальності тільки разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам та порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил.

Пункту 1 частиною 1 ст. 4 ЗУ «Про відповідальність за правопорушення сфері містобудівної діяльності» визначено, що порядок накладення штрафів з правопорушення у сфері містобудівної діяльності визначається Кабінетом Міністрі України, провадження у справі про правопорушення у сфер містобудівної діяльності не може бути розпочате, а розпочате провадження підлягає закриттю в разі відсутності події і складу правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача. Представником відповідача не надано жодних доказів, які б спростовували встановлені судом обставини.

Суд акцентує увагу відповідача, що згідно ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Отже, суд враховує, що відповідачем доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 96 КУпАП, та відзиву на позовну заяву не надано, а можливість збирання нових доказів та подання відзиву після ухвалення постанови що оскаржується, вичерпана, приймаючи до уваги приписи ст. 77 КАС України, суд вважає, що відповідач визнав позов, а постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Ст. 20 КАС України вказано, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 п. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 58 Конституції України, ст. 3 ЗУ "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", ст. 41 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. ст. 96, 251, 268, 278 КУпАП України, ст.ст. 20, 66, 71, 77, 78, 159, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративним позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (адреса місцезнаходженння : м. Одеса, вул. Черняховського, буд.6), заступника начальника управління - начальника управління інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремова В`ячеслава Юрійовича (адреса місцезнаходженння : м. Одеса, вул. Черняховського, буд. 6) про скасування постанови №166/20 від 02 квітня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 9 ст. 96 КУпАП України - задовольнити.

Скасувати постанову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 166/20 від 02.04.2020 року, якою визнано ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) винною вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 10200,00 гривень та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) за ч. 9 ст. 96 КУпАП, згідно постанови Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 166/20 від 02.04.2020 року.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І.А. Бобуйок