Справа № 520/1698/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 р. Справа № 520/1698/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/1698/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просила суд:

- зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради присвоїти їй статус вдови учасника бойових дій з виданням посвідчення «Посвідчення члена сім`ї загиблого» як дружині померлого ОСОБА_2 , учасника бойових дій, який набув такий статус під час служби в Республіці Афганістан та який був визнаний за життя інвалідом першої групи «Б» внаслідок захворювання, отриманого під час виконання інтернаціонального обов`язку, відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту статусу».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 частково задоволено позов.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради встановити ОСОБА_1 статус дружини померлого учасника бойових дій, ОСОБА_2 , визнаного за життя особою з інвалідністю першої Б групи, встановленою внаслідок захворювання, отриманого під час виконання інтернаціонального обов`язку, яка не одружилася повторно, та видати ОСОБА_1 посвідчення "Посвідчення члена сім`ї загиблого".

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що відповідач при прийнятті рішення щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу члена сім`ї померлого учасника бойових дій діяв на підставі та в межах повноважень наданих відповідними нормативно-правовими актами, які регулюють спірні правовідносини. Також відповідач вважає, що для встановлення статусу члена сім`ї загиблого відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» необхідно, щоб був встановлений факт участі у бойових діях у період Другої світової війни, або надання документів про нагородження орденами і медалями колишнього Союзу ССР за самовіддану працю і бездоганну військову службу та встановлення групи інвалідності.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб 23.08.1991 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 24).

ОСОБА_2 отримав посвідчення серії НОМЕР_2 від 04.02.1997 року, згідно якого він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 10).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 03.11.2020, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 03.11.2020 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відповідний актовий запис №17124 (а.с. 14).

ОСОБА_2 04.02.1997 видано посвідчення серії НОМЕР_2 , пред`явник якого має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій (а.с. 10).

Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №444337 підтверджено, що ОСОБА_2 з 01.07.2016 року встановлено першу Б групу інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час виконання інтернаціонального обов`язку (а.с. 11 - 12).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 від 11.07.2016, виданого УПСЗН адміністрації Московського району ХМР, ОСОБА_2 є інвалідом першої Б групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 13).

06.01.2021 позивач звернулась до Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради із заявою, в якій просила встановити їй статус вдови учасника бойових дій та видати відповідне посвідчення як дружині померлого ОСОБА_2 , учасника бойових дій, який набув такий статус під час служби в Республіці Афганістан та який був визнаний за життя інвалідом першої групи внаслідок захворювання, отриманого під час виконання інтернаціонального обов`язку відповідно до ч. 2. ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту статусу". До заяви були надані копії: паспорта громадянина України ОСОБА_1 , свідоцтва про шлюб від 23.08.1991 року, посвідчення інваліда війни 1 групи № НОМЕР_5 від 11.07.2016, посвідчень учасника бойових дій серії НОМЕР_6 від 23.12.1987 та серії НОМЕР_7 від 04.02.1997, довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА№ 444337 від 05.07.2016, свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 від 03.11.2020 та фотокартку 3x4 см. (а.с. 7).

Листом Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради від 16.01.2021 року № 08-419 повідомлено про відсутність законних підстав для встановлення заявнику статусу відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їй соціального захисту статусу". В обґрунтування відмови зазначено, що статус особи, на яку поширюється чинність п. 2 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їй соціального захисту статусу" може бути встановлений за умови підтвердження участі у бойових діях у період Другої світової війни, або надання документів про нагородження орденами і медалями колишнього Союзу PCP за самовіддану працю і бездоганну військову службу та встановлення групи інвалідності. Оскільки встановлення статусу учасника бойових дій чоловіка заявниці не пов`язане з Другою світовою війною, тому вирішити дане питання можливо після надання документів про нагородження орденами і медалями колишнього Союзу PCP за самовіддану працю і бездоганну військову службу (за наявності).

Одночасно повідомлено, що заявниці може бути встановлено статус члена сім`ї загиблого/померлого згідно вимог пункту 1 статті 10 Закону, який поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів, за умови надання до Управління витягу військово-лікарської комісії про причино - наслідковий зв`язок смерті чоловіка заявника (а.с. 8 - 9).

Не погодившись з бездіяльністю відповідача, позивач звернулась до суду з позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нормою п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено альтернативні варіанти поширення чинності вказаного Закону на дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю, а не виключно на дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до ст. 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно зі статтею 5 Закону №3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону №3551-ХІІ чинність цього Закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

На дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя особами з інвалідністю, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті особи з інвалідністю.

З матеріалів справи вбачається, що чоловік позивачки - ОСОБА_2 отримав посвідчення серії НОМЕР_2 від 04.02.1997 року, згідно якого він мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Крім того, довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №444337 підтверджено, що ОСОБА_2 з 01.07.2016 року встановлено першу Б групу інвалідності (безстроково) внаслідок захворювання, отриманого під час виконання інтернаціонального обов`язку.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 від 11.07.2016 року, виданого УПСЗН адміністрації Московського району ХМР, ОСОБА_2 є інвалідом першої Б групи і мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 03.11.2020 року.

Отже, померлий чоловік позивача, ОСОБА_2 , мав статус "Учасник бойових дій", а також визнаний за життя особою з інвалідністю першої Б групи, встановленою внаслідок захворювання, отриманого під час виконання інтернаціонального обов`язку.

Отже, колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять докази, які відповідають вимогам ст.ст. 73 -76 КАС України, та підтверджують належність чоловіка позивачки до осіб, які мали пільги ветеранів війни - учасників бойових дій.

Поряд з наведеним, положеннями пункту 1 статті 10 Закону № 3551-XII передбачено, що чинність цього Закону поширюється на: сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Виходячи з встановлених обставин справи, ОСОБА_2 був ветераном війни в розумінні ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до пункту 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

Отже, зі змісту вищезазначеної норми слідує, що чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється також і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

При цьому, у розумінні абзаців 4, 7 пункту 1 статті 10 наведеного Закону, до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Згідно з п. 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.05.1994 року № 302 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі - Положення №302) посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

В абз. 2 п. 7 Положення №302 закріплено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Таким чином, враховуючи те, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_2 , який був учасником учасником бойових дій та відповідно до посвідчення серії НОМЕР_9 мав право на пільги ветеранів війни, тобто у відповідності до вимог п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» має право на встановлення статусу та отримання посвідчення «члена сім`ї загиблого», а тому відповідач неправомірно відмовив у задоволенні заяви про видачу такого посвідчення.

Посилання апелянта на те, що для встановлення статусу члена сім`ї загиблого відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» необхідно, щоб був встановлений факт участі у бойових діях у період Другої світової війни, або надання документів про нагородження орденами і медалями колишнього Союзу ССР за самовіддану працю і бездоганну військову службу та встановлення групи інвалідності, не спростовують висновки суду першої інстанції. Суд зазначає, що чоловік позивачки помер внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, що дає їй як члену його сім`ї (дружині) право на отримання відповідного статусу.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 у справі № 520/1698/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 по справі № 520/1698/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко Я.М. Макаренко