Справа № 640/3565/21
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 червня 2021 року 12:24 № 640/3565/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд"

до Офісу великих платників податків Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

за участі представників сторін:

від позивача - Сучик Т.Я.,

від позивача - Шемяткін О.О.,

від відповідача - Демченко С.В.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією "Сантрейд" (далі - позивач) вернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20 листопада 2020 року №3 у частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1 433 312,27 грн та штрафних санкцій у розмірі 716 656,14 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновки акту від 19 жовтня 2020 року №35/28-10-04-01-04/25394566 «Про результати документальної позапланової перевірки Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» з питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тисяч грн по декларації з податку на додану вартість за липень 2020 року (реєстраційний номер від 14 серпня 2020 року) з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків» про порушення позивачем пункту 198.5 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України щодо невикористання в господарській діяльності виробничих втрат в ході переробки насіння соняшника на олію та шрот, є безпідставними, оскільки виробничі втрати, що виникають в процесі переробки насіння соняшникового на готову продукцію знаходяться в гранично допустимих межах, визначених технічними регламентами та вартість виробничих втрат відноситься до виробничої собівартості.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

У відзиві на позов представник відповідача вказує, що з наданих позивачем до перевірки документів неможливо встановити порядок відображення в бухгалтерському обліку сировинних втрат. Позивачем не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладених податкову накладну на сировинні втрати під час переробки насіння соняшника за договорами на переробку давальницької сировини, що призвело до порушення пункту 198.5 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в зв`язку з чим було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 20 листопада 2020 року №3.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 25 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представники позивача наполягали на задоволення позову, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Офісом великих платників податків ДПС на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, відповідно до наказу Офісу великих платників податків ДПС від 18 вересня 2020 року №1048 та направлень на перевірку від 23 вересня 2020 року №525, №526 проведено документальну позапланову перевірку Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» з питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тисяч грн по декларації з податку на додану вартість за липень 2020 року (реєстраційний номер від 14 серпня 2020 року) з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків, за результатом якої складено акт від 19 жовтня 2020 року №35/28-10-04-01-04/25394566 (далі - акт перевірки).

Так, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту на суму в розмірі 7325586 грн, в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань за операціями, що оподатковуються за основною ставкою на суму податку на додану вартість 1433312 грн та завищення суми податкового кредиту на суму 582274, що призвело до завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку у сумі 7325586 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 20 листопада 2020 року №3, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 7 325 586 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 3 662 793 грн.

Рішенням Державної податкової служби України від 03 лютого 2021 року №2600/6/9900-06-01-02-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 20 листопада 2020 року №3 без змін.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що для цілей переробки насіння соняшника позивач уклав договори з наступними переробними підприємствами:

-з Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська транспортна стивідорна компанія» (далі - «ТОВ «ЄТСК») - Договір на переробку давальницької сировини від 07 грудня 2015 року №71215, відповідно до умов якого замовник (позивач) зобов`язується передати виконавцю (ТОВ «ЄТСК») сировину насіння соняшника та сої, які поставляються замовником для подальшої переробки в продукцію, а виконавець (ТОВ «ЄТСК») зобов`язується переробити давальницьку сировину в продукцію - олія соняшникова згідно ДСТУ 4492:2005 «Олія соняшникова»; шрот соняшниковий згідно ДСТУ 4638:2006 «Шрот соняшниковий»; олія соєва згідно ДСТУ 4354:2006, шрот соєвий згідно ДСТУ 4230:2003, сировина і вся виготовлена продукція є власністю замовника (позивача). Відходи виробництва є власністю замовника (позивача), інші побічні продукти та відходи (за винятком лушпиння соняшника) повинні зберігатись виконавцем у сховищах або інших місцях дозволених для утилізації;

- з Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» (далі - «ПрАТ «ДОЕЗ», разом «Переробні підприємства») - Договір на переробку давальницької сировини від 01 вересня 2007 року №1, відповідно до умов якого замовник (позивач) зобов`язується передати виконавцю (ПрАТ «ДОЕЗ») насіння соняшника (давальницька сировина 1), нерафіновану соняшникову олію (давальницька сировина 2), рафіновану соняшникову олію (давальницька сировина 3), а також пакувальний матеріал та вітамінний премікс, а виконавець зобов`язується: переробити давальницьку сировину 1 в нерафіновану соняшникову олію (сира нерафінована олія) - еквівалент давальницькій сировині 2 та в соняшниковий грот Шрот; передати Шрот замовнику та за розсудом замовника або передати нерафіновану олію замовнику або в подальшому переробити її як давальницьку сировину 2; передати давальницьку сировину 2 та давальницьку сировину 3 в рафіновану, дезодоровану, виморожену харчову олію (рафіновану харчову олію); розфасувати рафіновану харчову олію або давальницьку сировину в ПЕТ пляшки місткістю 1 літр, 3 літри, 5 літрів, 10 літрів закрити їх кришками, наклеїти етикетки з нанесенням торгової марки «Олейна» або «Золота краплинка» або іншої торгової марки, яка може бути використана замовником (позивачем) та упакувати їх для зберігання (готова продукція); передати готову продукцію та побічні продукти замовнику (позивачу).

Суд наголошує, що відповідно до Договору переробки з ТОВ «ЄТСК» (Додаток 1 «Розрахунок виходу Продукції»), базові параметри виходу готової продукції становлять: нерафінована олія 43,5 %, шрот 38,6 %, лушпиння - 16.5 %. Отже, допустимі виробничі втрати складають 1,4% (100% сировини мінус 43,5% нерафінованої олії - 38,6 % шроту -16,5 % лушпиння).

Аналогічні базові параметри виходу визначні і договором на переробку з ПрАТ «ДОЕЗ», (Додаткова угода № 12 від 26 березня 2014 року). Отже, допустимі виробничі втрати сировини при переробці на ПрАТ «ДОЕЗ» також становлять 1,4%.

Відповідно до пункту 12.8 Порядку обліку матеріалів та готової продукції на підприємствах олійно-жирової галузі, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 11 вересня 2009 року № 656, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 грудня 2009 року за № 1163/17179, облік давальницької сировини в складах і у виробництві здійснюється в тому самому порядку, що і облік купованої (власної) сировини. Витрати давальницької сировини на виробництво визначаються з урахуванням природного убутку, втрат, відходів, передбачених технічними умовами і іншими нормативними документами, а також з урахуванням утворення фузів.

Згідно Технологічного регламенту на виробництво соняшникової, соєвої олії та шротів по схемі форпресування, розробленого Українським науково-дослідним інститутом НААН України та затвердженого на ТОВ «ЄТСК» (далі - Технічний регламент), до втрат зокрема, відносяться: втрати вологи в процесі виробництва, втрати сухої речовини в ході переробки насіння в результаті взаємодії окремих речовин насіння з утворенням летких продуктів (взаємодія цукрів і амінокислот при волого-тепловій обробці насіння), крапельні виноси олії у процесі сушки, залишки жиру в стічних водах з жироуловлювачів, викиди в атмосферу твердих речовин в системі аспірації.

Відповідно до пункту 7.2 Технічного регламенту сировині втрати - це втрати, які неможливо зважити або використати, як відходи виробництва, вони беззвортньо втрачаються у процесі переробки олійної сировини за рахунок дії високих температур, вакууму тощо.

З системного аналізу викладеного вбачається, що сировині втрати є неминучими і безповоротно втрачаються у процесі переробки сировини на готову продукцію.

З матеріалів справи вбачається, що Технічними регламентами ТОВ «ЄТСК» та ПрАТ «ДОЕЗ» визначені гранично допустимі обсяги виробничих втрат, зокрема, при переробці соняшнику на ТОВ «ЄТСК» - 1,91%, на ПрАТ «ДОЕЗ» - 2,13%.

Так, позивачем надано суду копії: актів приймання-передачі та виробничих звітів, які долучено до матеріалів справи.

Судом встановлено, що втрати за результатами переробки насіння соняшника склали: на ТОВ «ЄТСК» - 0,095 % від загального обсягу давальницької сировини (88 181 «Інші виробничі втрати»/92 713 074 «Отримано насіння на переробку»*100); на ПрАТ «ДОЕЗ» - 1,3 % від загального обсягу давальницької сировини (629 408 («Інші виробничі втрати»/47 881 000 («Отримано насіння на переробку»)*100).

Таким чином, виробничі втрати, що виникли в процесі переробки насіння соняшника на готову продукцію, знаходяться в гранично допустимих межах, визначених технічними регламентами Переробних підприємств.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що виробничі втрати віднесені позивачем до собівартості готової продукції.

Відповідно до пункту 184.7 статті 184 Податкового кодексу України якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Згідно пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Надані позивачем до перевірки та до суду первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року № 168/704, спричиняли втрату зазначеними документами юридичного статусу первинних документів, судом не виявлено та актом перевірки не встановлено.

З урахуванням висновків суду, що виробничі втрати, які виникли в процесі переробки насіння соняшника на готову продукцію, знаходяться в гранично допустимих межах, визначених технічними регламентами Переробних підприємств та правомірне віднесення даних втрат на формування собівартості продукції, висновок відповідача щодо заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість по операціям за договорами переробки з ПрАТ «ДОЕЗ» та ТОВ «ЄТСК» є необґрунтованим.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.2 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

В той же час, оскільки судом встановлено необґрунтованість висновку відповідача щодо заниження податкових зобов`язань за платежем податок на додану вартість (через непідтвердження в ході розгляду справи висновку відповідача про невикористання позивачем сировинних втрат, що виникають у процесі виробництва у подальших операціях позивача, пов`язаних з господарською діяльністю, у останнього не виник обов`язок зареєструвати податкові накладні на відповідну суму ПДВ на сировинні втрати під час переробки насіння соняшника за договорами на переробку давальницької сировини з ПрАТ «ДОЕЗ» та ТОВ «ЄТСК».

Відповідно до пункту 60.1.5 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку щодо доцільності скасування податкового повідомлення-рішення від 20 листопада 2020 року №3, що є підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму завищеного бюджетного відшкодування за липень 2020 року та, відповідно, зменшену суму штрафних (фінансових) санкцій.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість свого рішення з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-243, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20 листопада 2020 року №3 прийняте Офісом великих платників податків Державної податкової служби.

Стягнути на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" (01030, місто Київ, вулиця Б. Хмельницького, будинок 19-21 А, ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 11Г, ) судовий збір в сумі 22 700 (двадцять дві тисячі сімсот) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко

Повний текст рішення виготовлено 30 червня 2021 року