Справа № 160/6361/21
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2021-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2021 року Справа № 160/6361/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняПіскун Я.В.
представника позивача представника відповідача Компанець М.Б. Дерець Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідалістю "Інтерфом-М" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому з урахуванням заяви від 26.04.2021 року просить:
визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби:
від 05.06.2020 року № UA110120/2020/000008/1;
від 29.09.2020 року № UA110120/2020/000013/1;
від 29.09.2020 року № UA110120/2020/000014/1;
від 11.11.2020 року № UA110120/2020/000016/1;
від 23.11.2020 року № UA110120/2020/000018/1;
від 15.12.2020 року № UA110120/2020/000020/1;
від 04.01.2021 року № UA110120/2021/000001/1;
від 04.01.2021 року № UA110120/2021/000002/1;
від 12.01.2021 року № UA110120/2021/000003/1.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач без відповідних правових підстав відмовив у визначенні митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору, оскільки надані позивачем документи не містили розбіжностей та ознак підробки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Позивач наголошує на тому, що рішення митного органу про коригування митної вартості товарів не містить жодного обґрунтування та мотивів його прийняття. Право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності підстав, які чітко визначені Митним кодексом України. Вимоги митного органу стосовно перекладу на українську мову документів, які складено англійською мовою, як офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, та іноземною мовою міжнародного спілкування, не ґрунтується на законі. Пакувальні листи та сертифікати якості, які складено російською мовою не є джерелом відомостей про митну вартість товару. Договір на надання транспортних послуг в міжнародному сполученні передбачає право перевізника укладати договори з іншими перевізниками з метою виконання умов договору на надання транспортних послуг. Надані позивачем документи свідчать про включення до митної вартості товару всіх витрат на його транспортування. Довідка про вартість транспортних витрат є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товару. Законодавство України не міститься вимог про наявність у CMR детального опису товару, оскільки такі відомості містяться у специфікації, інвойсі та пакувальному листі. Наявність чи відсутність у CMR детального опису товару не може бути підставою для коригування митної вартості товару у випадку, якщо з інших поданих декларантом документів можливо встановити такі дані. Необхідність здійснення розподілу транспортних витрат зумовлена здісненням перевезення декількох партій товару одним транспортним засобом, розподіл здійснюється відповідно до ваги товару брутто. Рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти, тобто носить інформаційний характер У рахунку на транспортно-експедиційні послуги вказано порядкові номери трьох CMR, вагу брутто, розподіл транспортних витрат відповідно до CMR. Зазначений у митній декларації країни відправлення рахунок складається відправником (продавцем) для перевезення товару територією Туреччини до місця відвантаження перевізнику; до таких відносин позивач не має відношення, оскільки участі у них не приймав. Розбіжності стосовно умов оплати товару не є тими розбіжностями, які впливають на митну вартість товару. Відповідно до висновків Дніпропетровської ТПП ринкова вартість поставленого позивачем товару відповідає заявленій під час декларування та митного оформлення митній вартості товару.
Ухвалою суду від 28.04.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
У матеріалах справи міститься відзив відповідача на позовну заяву, якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. При проведенні митного оформлення митних декларацій позивача автоматизованою системою аналізу та управління ризиками сформовано декілька критеріїв ризику по даних митних деклараціях, а саме: необхідно посилити контроль правильності визначення митної вартості, витребування документів, які підтверджують митну вартість. Відповідач вказує на те, що оскаржувані позивачем рішення прийнято у зв`язку з наступним:
договір про надання транспортних послуг від 01.07.2019 року укладено позивачем з компанією Poliform-Exim SRL (Румунія), а перевезення вантажу здійснено компанією R.I-Cargo-MD SRL (Молдова), що унеможливлює підтвердження договірних відносин з безпосереднім перевізником товарів;
згідно розрахунку до ЕМД транспортна складова митної вартості товару складає суму, яка обчислена пропорційно вазі брутто з розрахунку загальної вартості доставки, що не відповідає відомостям рахунку компанії Poliform-Exim SRL (Румунія) щодо вартості міжнародних транспортних послуг;
надана довідка компанії Poliform-Exim SRL (Румунія) про вартість транспортно-експедиційних послуг не відповідає положенням нормативних документів, складання такої довідки не передбачено положеннями договору про надання транспортних послуг від 01.07.2019 року;
в CMR назва та опис товару такий, за якими його не можливо ідентифікувати;
умови оплати товару, які вказані у контракті (60 днів з моменту фактичного отримання партії товару) не відповідають умовам оплати, які вказані у інвойсах (60 днів з дати інвойса);
в наданій декларації країни відправлення зазначений інший ніж заявлений та наданий до митного оформлення номер фактури;
не надано переклад документів українською мовою: копія митної декларації країни відправлення, інвойс, CMR;
надані сертифікати якості складені російською мовою, тоді як всі інші документи - турецькою мовою;
заявка на відвантаження товару складена раніше ніж укладена специфікація.
Ухвалою суду від 16.06.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою суду від 16.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову та проти витрат на професійну правничу допомогу, вказуючи на те, що документа стосовно правничої допомоги складені формально та не містять інформації про кількість витрачених адвокатом годин.
Суд, дослідивши письмові доказі наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.
02.01.2020 року між позивачем та компанією Boyteks Tekstil San. ve Tic. A.S. (Туреччина) укладено контракт № 2, у відповідності до умов якого Boyteks Tekstil San. ve Tic. A.S. (Туреччина) зобов`язався поставити товар, а позивач зобов`язався його оплатити.
Відповідно до п.2.1 контракту кількість товару, вказується у доповненнях до контракту; п.3.1 контракту - ціна товару вказується у додатках до контракту; п.5.1 контракту - умови поставки FCA - Кайзері, Туреччина; п. 7.1 контракту - оплата товару - 60 днів з дати митного оформлення товару на складі покупця.
На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товарів та обрано методу його визначення позивач разом із митною декларацією подав митному органу документи, які вказані у митній декларації.
Судом встановлено, що у відповідності до ч. 3 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 року, відповідачем запропоновано позивачу надати додаткові документи.
Вищевказані документи були витребувані від позивача у зв`язку з тим, що документи надані позивачем містили розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості, а саме:
договір про надання транспортних послуг від 01.07.2019 року укладено позивачем з компанією Poliform-Exim SRL (Румунія), а перевезення вантажу здійснено компанією R.I-Cargo-MD SRL (Молдова), що унеможливлює підтвердження договірних відносин з безпосереднім перевізником товарів;
згідно розрахунку до ЕМД транспортна складова митної вартості товару складає суму, яка обчислена пропорційно вазі брутто з розрахунку загальної вартості доставки, що не відповідає відомостям рахунку компанії Poliform-Exim SRL (Румунія) щодо вартості міжнародних транспортних послуг;
надана довідка компанії Poliform-Exim SRL (Румунія) про вартість транспортно-експедиційних послуг не відповідає положенням нормативних документів, складання такої довідки не передбачено положеннями договору про надання транспортних послуг від 01.07.2019 року;
в CMR назва та опис товару такий, за якими його не можливо ідентифікувати;
умови оплати товару, які вказані у контракті (60 днів з моменту фактичного отримання партії товару) не відповідають умовам оплати, які вказані у інвойсах (60 днів з дати інвойса);
в наданій декларації країни відправлення зазначений інший ніж заявлений та наданий до митного оформлення номер фактури;
не надано переклад документів українською мовою: копія митної декларації країни відправлення, інвойс, CMR;
надані сертифікати якості складені російською мовою, тоді як всі інші документи - турецькою мовою;
заявка на відвантаження товару складена раніше ніж укладена специфікація.
Про витребування додаткових документів відповідачем зроблено відповідну відмітку у митній декларації позивача із посиланням саме на ч.3 ст. 53 МК України.
Одночасно судом встановлено, що консультації між позивачем та митним органом проведено у електронній формі; копії повідомлень податкового органу містяться у матеріалах справи разом із доказами їх направлення декларанту.
Відповідач визначив митну вартість товару на підставі резервного методу.
Суд зазначає, що з 01.06.2012 року відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012, а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.
Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст. 53 МК України).
В силу частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 МК України).
Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п`ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Правильному застосуванню вказаної норми може сприяти розуміння логіки правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним в постанові від 01.10.2013 р. у справі № 21-354а13.
У вказаній постанові Верховний Суд України дійшов висновків, що сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, вказує далі Верховний Суд України, митниця зобов`язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
В постановах від 15.10.2013 р. у справі № 21-270а13 та від 22.10.2013 р. у справі № 21-342а13 Верховний Суд України за результатами аналізу Митного кодексу України 2002 року зазначає, що підставою для витребовування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах Єдиної автоматизованої системи Держмитслужби (далі - ЄАС) інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.
Аналіз норм Митного кодексу України 2012 року дає підстави вважати, що контроль правильності обчислення декларантом митної вартості може здійснюватися, в тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням ЄАС, яка містить відповідну інформацію.
При цьому суд вважає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Таким чином, у разі виявлення відповідачем розбіжності між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, останній вправі витребувати від декларанта додаткові документи та здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують сумнів у правильності визначення митної вартості товарів.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 31.03.2015 року по справі № 21-127а15 та від 31.03.2015 року по справі № 21-53а15, разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Оскільки відповідач виявив розбіжності у поданих позивачем документах, а саме: розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості, що вказані судом вище, а тому вправі був направити відповідні запити до позивача.
Щодо доводів відповідача - умови оплати товару, які вказані у контракті (60 днів з моменту фактичного отримання партії товару) не відповідають умовам оплати, які вказані у інвойсах (60 днів з дати інвойса), то суд зазначає наступне.
У пункті 3 висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2, вказано, що суперечності у відомостях щодо умов оплати товару в документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
За вказаних обставин даний довод відповідача суд відхиляє.
Стосовно доводу відповідача - не надано переклад документів українською мовою: копія митної декларації країни відправлення, інвойс, CMR; надані сертифікати якості складені російською мовою, тоді як всі інші документи - турецькою мовою, то суд зазначає наступне.
У відповідності до статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Суд зазначає, що офіційними мовами СОТ, до якого приєдналася Україна 16.05.2008 року, є англійська, французька, іспанська.
Відтак вимоги митного органу стосовно перекладу на українську мову документів, які складено англійською мовою, як офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, та іноземною мовою міжнародного спілкування, не ґрунтується на законі.
МК України не передбачено, що пакувальні листи та сертифікати якості на товар є джерелом відомостей про митну вартість товару. Митним органом не доведено, яким чином складання сертифікатів якості на товару російською мовою вплинуло на визначення митної вартості товару.
За вказаних обставин даний довод митного органу відхиляється судом.
Стосовно доводу відповідача - заявка на відвантаження товару складена раніше ніж укладена специфікація, то суд відхиляє даний довод відповідача, оскільки митним органом не доведено та судом під час розгляду справи не встановлено, яким чином це вплинуло на визначення митної вартості товару.
Стосовно доводу відповідача - в наданій декларації країни відправлення зазначений інший ніж заявлений та наданий до митного оформлення номер фактури, то суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог статті 53 Митного кодексу України митна декларація країни відправлення не відноситься до документів, які підтверджують митну вартість товару.
Зазначений у митній декларації країни відправлення рахунок складається відправником (продавцем); до таких відносин позивач не має відношення, оскільки участі у них не приймав.
Митним органом не доведено та судом під час розгляду справи не встановлено, яким чином це вплинуло на визначення митної вартості товару.
Крім того, всі інші відомості у декларації країни відправлення кореспондується повністю з документами, які надані позивачем до митного оформлення, а саме: вага, кількість, найменування, вартість товару.
За вказаних обставин судом відхиляється даний довод відповідача.
Стосовно доводу відповідача - договір про надання транспортних послуг від 01.07.2019 року укладено позивачем з компанією Poliform-Exim SRL (Румунія), а перевезення вантажу здійснено компанією R.I-Cargo-MD SRL (Молдова), що унеможливлює підтвердження договірних відносин з безпосереднім перевізником товарів, то суд зазначає наступне.
Позивачем 01.07.2019 року укладено з компанією Poliform-Exim SRL (Румунія) договір № 01-Т на надання транспортних послуг в міжнародному сполученні.
За умовами вказаного договору передбачено право компанії Poliform-Exim SRL (Румунія) укладати договори з іншими перевізниками з метою виконання умов договору про надання транспортних послуг та здійснювати оформлення перевізних документів.
За вказаних обставин судом відхиляється даний довод митного органу.
Стосовно доводу відповідача - надана довідка компанії Poliform-Exim SRL (Румунія) про вартість транспортно-експедиційних послуг не відповідає положенням нормативних документів, складання такої довідки не передбачено положеннями договору про надання транспортних послуг від 01.07.2019 року , то суд зазначає наступне.
У пункті 14 висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2, вказано, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
За вказаних обставин судом відхиляється даний довод відповідача.
Стосовно доводу відповідача - згідно розрахунку до ЕМД транспортна складова митної вартості товару складає суму, яка обчислена пропорційно вазі брутто з розрахунку загальної вартості доставки, що не відповідає відомостям рахунку компанії Poliform-Exim SRL (Румунія) щодо вартості міжнародних транспортних послуг, то суд зазначає наступне.
У наданих розрахунках до ЕМД транспортна складова митної вартості товарів обчислена пропорційно до ваги брутто із розрахунку загальної вартості доставки товару.
Необхідність здійснення розподілу транспортних витрат зумовлена здійсненням перевезення декількох партій вантажу одним і тим же транспортним засобом, розподіл здійснюється відповідно до ваги брутто.
Відтак, заявлена до митного оформлення складова митної вартості товару документально підтверджена та підлягає обчисленню з урахуванням довідок про транспортні витрати та рахунків на оплату транспортних витрат, які надавалися до митного оформлення товару.
Крім того, у рахунках на транспортно-експедиційні послуги вказано порядкові номери трьох CMR, вагу брутто, розподіл транспортних витрат відповідно до CMR.
За вказаних обставин судом відхиляється даний довод відповідача.
Стосовно доводу відповідача - в CMR назва та опис товару такий, за якими його не можливо ідентифікувати, то суд зазначає наступне.
Законодавство України не міститься вимог про наявність у CMR детального опису товару, оскільки такі відомості містяться у специфікації, інвойсі та пакувальному листі.
Наявність чи відсутність у CMR детального опису товару не може бути підставою для коригування митної вартості товару у випадку, якщо з інших поданих декларантом документів можливо встановити такі дані.
У пункті 4 висновків Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року, яке складено Вищим адміністративним судом України, вказано, що тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на органі доходів і зборів.
За вказаних обставин судом відхиляється даний довод відповідача.
У матеріалах справи є висновки Дніпропетровської ТПП, відповідно до яких ринкова вартість поставленого позивачем товару відповідає заявленій під час декларування та митного оформлення митній вартості товару.
Одночасно суд зазначає, що наявність у базі даних митного органу інформації про більшу вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, не є підставою для не застосування основного методу для визначення митної вартості товарів, оскільки вказана обставина не перерахована у статті 58 МК України в якості підстави, що виключає застосування основного методу визначення митної вартості товарів.
У зв`язку з чим судом встановлено, що відомості надані позивач стосовно митної вартості товарів є об`єктивними, піддаються обчисленню та підтверджуються документально.
За вказаних обставин суд задовольняє заявлені позивачем позовні вимоги повністю.
Згідно з ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 5352,07 грн.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).
Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Судом встановлено, що 05.01.2020 року року між позивачем та АО «Бахмач та Партнери» був укладений договір про надання правової допомоги.
У дорученні № 2/2021 від 01.03.2021 року до вказаного договору АО «Бахмач та Партнери» зобов`язався надати позивачу послуги з оскарження рішень відповідача про кригування митної вартості товару, поставлених компанією Boyteks Tekstil San. Ve. Tic. A.S. згідно контракту № 2 від 02.01.2020 року за період з 05.06.2020 року по 12.01.2021 року включено. У вказаному дорученні сторони погодили види правової допомоги: консультація, вивчення судової практики, збір доказів, підготовка позовної заяви, представлення інтересів позивача у суді, та її вартість 10 000 грн.
У матеріалах справи міститься акт № 107 від 30.06.2021 року до доручення № 2/2021 від 01.03.2021 року, у якому сторони визначили, що послуги були надані та їх вартість становить 10 000 грн.
У матеріалах справи міститься рахунок - фактура від 30.06.2021 року та платіжне доручення від 30.06.2021 року № 1658 на суму 10 000 грн. за правничу допомогу.
У матеріалах справи міститься ордер АО «Бахмач та Партнери», що виданий адвокату Компанець Максиму Борисовичу на представлення інтересів позивача у суді, та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, яке видано Компанець Максиму Борисовичу .
Враховуючи критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, приймаючи до уваги що дана справа є складною (за обсягом доказів), а також те, що витрати на оплату послуг адвоката мають бути дійсні, необхідні та обґрунтовані, приймаючи до уваги також і те, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти певні дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, враховуючи принципи добросовісності, розумності та справедливості, то суд вважає за необхідне присудити позивачу витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката лише у розмірі 10 000 гривень.
Керуючись ст. ст. 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби:
від 05.06.2020 року № UA110120/2020/000008/1;
від 29.09.2020 року № UA110120/2020/000013/1;
від 29.09.2020 року № UA110120/2020/000014/1;
від 11.11.2020 року № UA110120/2020/000016/1;
від 23.11.2020 року № UA110120/2020/000018/1;
від 15.12.2020 року № UA110120/2020/000020/1;
від 04.01.2021 року № UA110120/2021/000001/1;
від 04.01.2021 року № UA110120/2021/000002/1;
від 12.01.2021 року № UA110120/2021/000003/1.
Стягнути з Дніпровської митниці Держмитслужби за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфом-М" сплачену суму судового збору у розмірі 5352,07 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06 липня 2021 року.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді Лісна А.М.

Рішення не набрало законної сили станом на 06.07.2021 року

Помічник судді Лісна А.М.