Справа № 460/7459/21
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2021 року м. Рівне №460/7459/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гудими Н.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВідділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)
про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 12.10.2016 №52594597.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що державний виконавець, вирішуючи питання щодо підстав і порядку винесення постанови про стягнення виконавчого збору у спірному виконавчому провадженні, мав виходити з факту виконання судового рішення. Стверджує, що зважаючи на відсутність фактичного виконання державним виконавцем виконавчого листа в межах виконавчого провадження №52594597, внаслідок повернення даного виконавчого документа стягувачу за його заявою, були відсутні правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 620087,83 грн. відповідно до оспорюваної постанови від 12.10.2016 №52594597. Крім того, вказано, що норми законодавства, що набрали чинності після відкриття виконавчого провадження №52594597 та які передбачають можливість стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає примусовому стягненню, погіршують становище позивача як боржника та відтак не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору від 12.10.2016 прийнята всупереч чинному законодавству, без урахування всіх обставин справи, що мають значення для її прийняття, є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 22.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та у порядку статті 287 КАС України призначено судове засідання на 01.07.2021. Цією ж ухвалою відповідача зобов`язано надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №52594597 (а.с.44-45).

Представники сторін в судове засідання 01.07.2021 не прибули, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи після 06.07.2021.

Ухвалою від 01.07.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та здійснив перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, під час розгляду справи по суті судом з`ясовано, що ні відзиву на позов, ні доказів, витребуваних судом ухвалою суду від 22.06.2021, відповідач суду не надав та причини такого неподання суду не повідомив.

У зв`язку з цим, ухвалою від 01.07.2021 судом зобов`язано відповідача негайно, але не пізніше як до 14:00 год. 02.07.2021 надати суду витребувані ухвалою від 22.06.2021 докази.

У встановлений судом строк відповідач надав суду витребувані ухвалами від 22.06.2021 та 01.07.2021 докази.

Поряд з цим, відповідач та не скористався своїм правом на надання відзиву на позов, про причини неподання не повідомив, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами в порядку ч.6 ст.162 КАС України.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового розгляду справи (в письмовому провадженні) за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши позовну заяву та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як свідчать матеріали справи, на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебував виконавчий лист №569/7605/15-ц, виданий 03.10.2016 Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" 236492 доларів США 88 центів заборгованості за кредитним договором №07-578-КФ-2007 від 20.09.2007 та 67181,55 грн.-пені і 3654,00 грн - судового збору (а.с.63).

Так, 04.10.2016 ПАТ "Універсал Банк" звернулося до Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого листа (а.с.62).

04.10.2016 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52594597 з виконання даного виконавчого листа (а.с.72).

12.10.2016 в межах виконавчого провадження №52594597 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 620087,83 грн. (а.с.76).

04.03.2021 АТ "Універсал Банк" звернулося до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з заявою про припинення виконавчого провадження та повернення виконавчого листа (а.с.247).

11.05.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі вимог п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.7-8).

Згідно з п.3 постанови про повернення виконавчого листа стягувачу від 11.05.2021, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №52594597 від 12.10.2016 виділено в окреме провадження (а.с.8)

12.05.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65384147 з виконання постанови від 12.10.2016 №52594597 про стягнення з боржника виконавчого збору (а.с.9-10).

Не погодившись з постановою державного виконавця від 12.10.2016 №52594597 про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (в редакції, чинній на час винесення спірної постанови від 12.10.2016 року, далі Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 цієї статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, відповідно до частин 1-2 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами пунктів 1- 6 ч.5 ст.27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується:

- за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

- у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

- якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

- за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

- у разі виконання рішення приватним виконавцем;

- за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною 9 цієї ж статті обумовлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами ч.5 ст.37 Закону №1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Приписами статей 40,42 Закону №1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Так, ч.3 ст.40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону №1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Проте, Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

З урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону № 1404 - VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто з урахуванням редакцій Закону №1404-VIII база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Матеріали справи свідчать, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови ВП №52594597 від 12.10.2016 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 620087,83 грн., визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка підлягала примусовому стягненню за виконавчим листом №569/7605/15-ц від 03.10.2016.

Таким чином, державний виконавець 12.10.2016, визначивши суму виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, фактично застосував норми Закону № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018, якого ще не існувало на час прийняття спірної постанови.

З урахуванням того, що на час прийняття 12.10.2016 державним виконавцем постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору до статті 27 Закону №1404-VІІІ не були внесені Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 зміни, а також беручи до уваги ту обставину, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника жодних коштів за виконавчим листом, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 620087,83 грн. та про протиправність постанови про стягнення виконавчого збору від 12.10.2016, позаяк розмір такого не відповідає вимогам ст. 27 Закону №1404 (в редакції, чинній на час прийняття спірної постанови).

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 1340/5053/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 400/878/20, від 28 січня 2021 року у справі №420/769/19.

Крім того, суд зауважує, що в силу положень ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII державний виконавець у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, п.1 ч.1 ст.37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Натомість, як свідчать матеріали виконавчого провадження такі дії, визначені ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII, державний виконавець не вчиняв. Будь-яких доказів зворотного матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Щодо фактичного виконання виконавчого листа №569/7605/15-ц, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 03.10.2016, суд зазначає таке.

Матеріали виконавчого провадження свідчать, що державним виконавцем вчинялися виконавчі дії, спрямовані на стягнення боргу з позивача, зокрема, державним виконавцем було винесено постанови про арешт майна, коштів боржника та розшук майна боржника (а.с.78-243).

Поряд з цим, вчинення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на стягнення боргу з позивача, зокрема щодо виявлення та накладення арешту на його майно, мають бути окреслені певним результатом виконання (суму, яку фактично стягнуто у зв`язку із забезпеченням арешту майна, залишок нестягнутої суми), оскільки законодавець на момент початку примусового виконання (постанова про відкриття виконавчого провадження, у якій вказано про стягнення з боржника також виконавчого збору) чітко визначив, що виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Суд також враховує, що відповідно до п.20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція №512/5) у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Зміст наведених вище положень дає підстави для висновку, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання такого виконавчого документа (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак, законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом, оскільки за своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Таким чином, при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Отже, на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови від 12.10.2016 ВП №52594597 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору обов`язковими умовами для такого стягнення були: 1) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень; 2) фактичне виконання виконавчого документа.

Таким чином, на переконання суду, факт повернення виконавчого документа стягувачу є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, водночас розмір такого виконавчого збору становить 10 відсотків фактично стягнутої суми, а не суми що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом. Ключовим в такому випадку є слово "виконання" як реальний наслідок.

Лише у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.03.2020 у справі № 2540/3203/18, Верховного суду, викладеними у постанові від 28.02.2019 у справі №819/1116/17, від 19.06.2019 у справі №824/172/18-а, від 14.05.2020 у справі №640/685/19.

Як свідчить зміст постанови про стягнення виконавчого збору від 12.10.2016, у ній державний виконавцем зазначив лише суму виконавчого збору, яку слід сплатити, без наведення будь-яких розрахунків, залишку нестягнутої суми/суми стягнутого виконавчого збору, результатів виконання.

Крім того, жодних доказів вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на фактичне виконання виконавчого листа №569/7605/15-ц, виданого 03.10.2016 Рівненським міським судом, та/або результатів такого виконання в межах ВП №52594597 (зокрема, але не виключно, відміток державного виконавця про залишок нестягненої суми; відомості про стягнення з боржника боргу чи його частини чи стягнення виконавчого збору), відповідач суду не надав, в матеріалах виконавчого провадження та матеріалах справи відсутні.

Враховуючи те, що державний виконавець не здійснив будь-яких дій з примусового виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа №569/7605/15-ц від 03.10.2016, які призвели б до реальних наслідків, та повернув вказаний виконавчий документ без виконання стягувачу, то правових підстав як для визначення суми виконавчого збору в розмірі 620087,83 грн., так і для стягнення з позивача виконавчого збору у відповідача не було.

На переконання суду, відповідач, приймаючи спірну постанову від 12.10.2016 ВП №52594597 про стягнення виконавчого збору на підставі норм чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону №1404-VIII (ч.2 ст. 27), з розрахунку 10% суми, яка підлягала стягненню за виконавчим документом, без вчинення жодних виконавчих дій, які призвели до фактичного виконання виконавчого листа №569/7605/15-ц від 03.10.2016, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законодавством України.

Встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності дають підстави для висновку, що постанова державного виконавця ВП№52594597 від 12.10.2016 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 620087,83 грн. не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, а тому є протиправною і підлягає скасуванню.

Згідно з частинами 1-2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає увагу на те, що в ході судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень не виконав свого процесуального обов`язку щодо доказування правомірності прийнятих ним рішень у спірних правовідносинах: ні відзиву, ні будь-яких доказів на підтвердження протилежних, аніж встановлено судом фактів при розгляді цієї справи, не подав. Натомість, доводи позивача обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами, а факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

В силу приписів статті 139 КАС України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (вул. Замкова, 29, м. Рівне, 33028, ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 12.10.2016 ВП №52594597 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 620087,83 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 6200 (шість тисяч двісті) грн. 89 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 02 липня 2021 року

Суддя Н.С. Гудима