Справа № 160/11823/20
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,
за участю секретаря судового засідання: Волкової К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Компанії M.S. GRAND PLAZA WORLDWIDE LIMITED
в с т а н о в и В :
ТОВ «Готельний комплекс Готель Асторія» звернулося до суду з позовом, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №54162983 від 21.09.2020, винесене державним реєстратором прав на нерухоме майно Кучеренко Євгеном Анатолійовичем, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради;
Асторія позбавлено можливості припинити право власності на знищене і фактично не існуюче майно, позивач просив його позов задовольнити.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, у встановленому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядку, звернувся із заявою про реєстрацію припинення права власності на знищені нерухомі об`єкти з метою припинення усіх правовідносин, пов`язаних із правом власності на неіснуюче нерухоме майно, а рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 21.09.2020 р. № 54162983 не відповідає вимогам ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону № 1952-IV, п. 75 Порядку №1127.

Рішення суду першої інстанції оскаржено Компанією M.S. GRAND PLAZA WORLDWIDE LIMITED, яка не приймала участь у справі. В апеляційній скарзі скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити. Обгрунтовуючи підстави звернення із апеляційною скаргою скаржник посилається на те, що між Компанією M.S. GRAND PLAZA WORLDWIDE LIMITED та Товариством з обмеженою відповідальністю Готельний комплекс Готель Асторія наявний спір щодо нерухомого майна: прибудова літ. А-1, приміщення поз. 4,5,6,7,8, загальною площею 246,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний спір, який розглядається в порядку господарського судочинства, стосується правомірності набуття Товариством з обмеженою відповідальністю Готельний комплекс Готель Асторія права власності на вказане нерухоме майно. У поданій до господарського суду позовній заяві Компанія M.S. GRAND PLAZA WORLDWIDE LIMITED просить скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ Готельний комплекс Готель Асторія та витребувати майна із чужого незаконного володіння. Відповідно до ухвали господарського суду від 11.12.2018 на зазначені об`єкти нерухомого майна накладено арешт. Вказане обтяження зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і таке обтяження є чинним по теперішній час. З цих підстав скаржник вказує на те, що фактично Дніпропетровський окружний адміністративний суд вирішив питання про права та інтереси Компанії M.S. GRAND PLAZA WORLDWIDE LIMITED, оскільки оскаржуваним рішенням зобов`язав припинити право власності на нерухоме майно, яке оспорюється скаржником в господарському суді, та яке знаходилось під арештом в інтересах скаржника. Таким чином, як зазначає скаржник, оскаржуване рішення суду першої інстанції ставить під загрозу відновлення порушеного права власності Компанії M.S. GRAND PLAZA WORLDWIDE LIMITED на зазначені нерухоме майно у разі задоволення її позову господарським судом. Щодо суті спору, то скаржник вказує на те, що у спірному випадку цей спір фактично створено штучно, з метою зобов`язання державного реєстратора здійснити державну реєстрацію припинення права власності на майно. При цьому, як звертає увагу скаржник, відмовляючи у державній реєстрації припинення права, державний реєстратор послався на формальні для цього обставини, але умисно не зазначив таку безумовну підставу для відмови у задоволенні заяви щодо здійснення державної реєстрації, як наявність обтяження на нерухомість. Також скаржник зазначає, що за наявності спору про право, який розглядається господарським судом, вказаний спір не можливо вважати суто публічно-правовим спором, у зв`язку з чим і просить провадження у цій справі закрити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити Компанії M.S. GRAND PLAZA WORLDWIDE LIMITED у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позиція позивача фактично зводиться до того, що по-перше, апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подано особою, яка таке право не має. З цього приводу позивач вказує на те, що апеляційну скаргу може бути подано особою, яка не приймала участі у справі, лише за умови того, що судом вирішено питання про їх права, свободи, інтереси чи обов`язки. У спірному випадку, як зазначає позивач, судом першої інстанції не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси чи обов`язки Компанії M.S. GRAND PLAZA WORLDWIDE LIMITED, про це посилання у рішенні суду відсутні. По-друге, позивач не погоджується з тим, що вказаний спір не є справою адміністративною юрисдикції. З цього приводу позивач вказує на те, що предметом спору у цій справі є правомірність та обґрунтованість рішення державного реєстратора, як суб`єкта владних повноважень. Вказане рішення є актом індивідуальної дії та стосується лише позивача. У свою чергу, як зазначає позивач, захист прав та інтересів особи від наслідків рішень суб`єкта владних повноважень, є завданням адміністративного судочинства.

Дослідивши матеріали справи, аргументи скаржника щодо підстав звернення з апеляційною скаргою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Встановлені обставини справи у цій справі свідчать про те, що за Товариством з обмеженою відповідальністю Готельний комплекс Готель Асторія у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на прибудову літ. А-1, приміщення поз. 4,5,6,7,8, загальною площею 246,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомості: 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

04.09.2020 року за результатом проведення обстеження належного ТОВ Готельний комплекс Готель Асторія об`єкту нерухомого майна встановлено, що прибудову літ. А-1, приміщення поз. 4,5,6,7,8, загальною площею 246,5 кв.м., розташованного за адресою: АДРЕСА_1 , знищені.

21.09.2020 р. позивач звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з метою державної реєстрації припинення права власності на вищезазначене нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку зі знищенням об`єкта нерухомого майна.

Проте, державним реєстратором позивачу було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, на підставі відсутності в акті № 0904/11 від 04.09.2020 р. реєстраційного номеру об`єкту нерухомого майна, про що державним реєстратором прав на нерухоме майно Кучеренко Є.А. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 54162983 від 21.09.2020 р.

Вказане рішення державного реєстратора оскаржено позивачем у судовому порядку.

За наслідками розгляду справи судом першої інстанції позов було задоволено з підстав невідповідності рішення державного реєстратора вимогам ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону № 1952-IV, п. 75 Порядку №1127.

На вказане рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу особою, яка не була залучена до розгляду справи - Компанія M.S. GRAND PLAZA WORLDWIDE LIMITED.

З приводу підстав оскарження рішення суду першої інстанції особою, яка не була залучена до розгляду справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 (у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та за конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті частини другої статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини)), зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Реалізацію права особи на судовий захист може бути здійснено також шляхом апеляційного оскарження актів судів першої інстанції, оскільки їх перегляд у такому порядку гарантує відновлення порушених прав людини і громадянина. Право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду будь-якої інстанції відповідно до закону (рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 12 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України від 8 липня 2010 року №18-рп/2010).

Право на звернення до суду (в контексті права на судовий захист ) охоплює широке поле різноманітних категорій, стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

У Кодексі адміністративного судочинства України конституційне право на звернення до суду конкретизоване в частині першій статті 5 , згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Одним із процесуальних засобів, встановлених нормами КАС, які забезпечують право на звернення до адміністративного суду (право на судовий захист у сфері публічно-правових відносин), є право на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції. Право на апеляційне оскарження, на відміну від права на звернення до суду (права на судовий захист), - процесуальне право, характерними ознаками якого є те, що його елементи (суб`єкт, зміст) визначаються процесуально-правовою нормою.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо учасників справи, то їх коло визначено частинами першою та другою статті 42 КАС, якими передбачено, що учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

На відміну від інших учасників адміністративного процесу, учасники справи здійснюють свої процесуальні права та виконують обов`язки в адміністративному процесі для того, щоб досягнути певного правового результату, в якому вони зацікавлені. Така зацікавленість обумовлена їх поведінкою як суб`єкта в матеріально-правових відносинах, щодо прав і обов`язків в яких виник спір, вирішення якого з ініціативи одного з цих суб`єктів перенесено в площину процесуального регулювання.

Права учасників справи визначені частиною третьою статті 44 КАС, в тому числі, право оскаржувати судове рішення у визначених законом випадках.

Норма частини першої статті 293 КАС розширює коло осіб, які мають право оскаржити судове рішення в апеляційному порядку, порівняно з учасниками справи, лише на перший погляд, оскільки особи, про які йдеться в цій нормі, є суб`єктами матеріально-правових відносин, яких стосується спір, що отримав вирішення в судовому рішенні. Та обставина, що вони не приймали участь у справі, була обумовлена застосуванням щодо них незаконних процесуальних обмежень.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію, як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок, як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкований іншими правовідносинами.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та/або обов`язків цієї особи (тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник) або міститься судження про права та/чи обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Така правова позиція щодо підстав оскарження рішення суду особою, яка не була залучена до розгляду справи, сформована Верховним Судом у справі №826/3508/17 (постанова від 23 листопада 2020 року).

Визначальним у цій справі є питання щодо підстав вважати Компанію M.S. GRAND PLAZA WORLDWIDE LIMITED, яка не брала участь у справі, такою, відносно якої судом першої інстанції вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Як вбачається з рішення суду першої інстанції а ні його мотивувальна, а ні його резолютивна частина не містять висновку про права та обов`язки Компанії.

Навпаки, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач є власником нерухомого майна, відносно якого державним реєстратором прийнято оскаржуване рішення. Тобто, спірні відносини у цій справі виникли саме між позивачем та державним реєстратором і вирішення судом цих спірних відносин жодним чином не стосується прав та обов`язків інших осіб.

Доводи Компанії M.S. GRAND PLAZA WORLDWIDE LIMITED про те, що рішення суду першої інстанції безпосередньо вплинуло на її інтереси, фактично зводяться до того, що Компанія у судовому порядку оспорює правомірність набуття права власності на зазначене нерухоме майно ТОВ «Готельний комплекс Готель Асторія» та у разі позитивного судового рішення Компанія набуде право власності на вказане нерухоме майно.

З приводу таких аргументів скаржника слід зазначити те, що як на час розгляду справи у суді першої інстанції так і на теперішній час власником нерухомого майна є ТОВ «Готельний комплекс Готель Асторія», а сам факт наявності спору між Компанією та ТОВ «Готельний комплекс Готель Асторія» не може свідчити про наявність у Компанії будь-яких прав відносно вищезазначеного нерухомого майна і, як наслідок, не може свідчити про порушення прав чи інтересів Компанії внаслідок реалізації позивачем своїх прав, як власника майна.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи, які свідчать про відсутність правового зв`язку між Компанією та нерухомим майном, відносно якого державним реєстратором прийнято оскаржуване рішення, а також відсутність у рішенні суду першої інстанції висновків про права та обов`язки Компанії, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для перегляду рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою Компанії з огляду на відсутність вирішення судом першої інстанції питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, що свідчить про те, що Компанія не є суб`єктом оскарження у розумінні ст.293 КАС України.

У відповідності із п.3 ч.1 ст.305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.305 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії M.S. GRAND PLAZA WORLDWIDE LIMITED на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 160/11823/20 закрити.

Ухвала набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, визначені ст. 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 29.06.2021

Повне судове рішення складено 02.07.2021

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк