Справа № 120/3800/21-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

05 липня 2021 р. Справа № 120/3800/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни,розглянувши у письмовому провадженні питання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

При розгляд справи виникла необхідність закрити провадження у справі , виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03.06.2020 позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва із земель державної власності сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 0,1000 га , яка розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.

За наслідком розгляду даного клопотання, відповідач наказом №2-16366/15-20-СГ від 12.11.2020 р. відмовив в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, з підстав того, що бажана земельна ділянка розташована за межами населеного пункту та відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких з метою реалізації ініціативи Держгеокадастру та розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 № 898-р «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» наказами Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-6302/15-19-СГ від 02.05.2019 та №2-10936/15-20-СГ від 26.05.2020 надано учасникам антитерористичної операції дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2021 (набрало законної сили 09.03.2021) по справі №120/7176/20-а , визнано протиправним та скасувано наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 12.11.2020 №2-16366/15-20-сг і зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 04.06.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, для ведення садівництва, державної форми власності, орієнтовною площею 0,10 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, яка розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, та прийняти мотивоване рішення у формі наказу, з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

Суд, у зазначеному рішення вказав, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою, оскільки бажана земельна ділянка розташована за межами населеного пункту та відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких з метою реалізації ініціативи Держгеокадастру та розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 № 898-р «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» наказами Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-6302/15-19-СГ від 02.05.2019 та №2-10936/15-20-СГ від 26.05.2020 надано учасникам антитерористичної операції дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Втім, вичерпний перелік підстав, за наявності яких громадянину може бути відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність передбачено у ч. 7 ст. 118 ЗК України і підстави застосовані відповідачем відмовляючи позивачу до них не належать.

Також, суд зауважив, що відповідно до вимог чинного законодавства та згідно з усталеною судовою практикою дозвіл та проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність (постанови Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 26.02.2019 у справі № 826/5737/16, від 17.04.2019 у справі № 461/8315/17). Отже, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою не змінює правовий режим земельних ділянок, та не дає підстав для висновку, що такі земельні ділянки не є вільними.

Відтак, судовим рішенням, яке набуло законної сили, встановлено безпідставність відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав того, що дозвіл надано іншій особі.

Однак, незважаючи на висновки, викладені у вищезазначеному судовому рішенні, 16.04.2021 р. ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/7176/20-а прийнято наказ №2-853/15-21-СГ, яким відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, схем землеустрою, оскільки на зазначену земельну ділянку надано дозвіл іншій особі на розробку проекту землеустрою.

Не погоджуючись з вказаним наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Як видно у даній справі, предметом спору є правомірність наказу ГУ Держгеокадастру щодо повторної відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, для ведення садівництва, державної форми власності, орієнтовною площею 0,10 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, яка розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Вказаний наказ прийнятий на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2021 р. у справі №120/7176/20-а.

Отже, оскаржувана у даній справі відмова в надані дозволу на розробку проекту землеустрою, є повторним розглядом клопотання на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/7176/20-а. Про це зазначено безпосередньо і в наказі №2-853/15-21-СГ від 16.04.2021 р.

Більш того, в даній справі до відзиву долучені накази про надання дозволів на розробку документації від 02.05.2019 р. та від 26.05.2020 р., на які відповідач посилався в наказі №2-16366/15-20-СГ від 12.11.2020 р. , який скасований рішенням суду від 03.02.2021 р. у справі №120/7176/20-а.

Відтак, спірні правовідносини виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2021 р. у справі №120/7176/20-а, що набрала законної сили, а предметом розгляду в межах цієї справи були підстави відмови в задоволенні клопотання позивача від 03.06.2020 р.

За правилами ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статей 382-383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду; визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності органу виконавчої служби, приватного виконавця.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Суд, проаналізувавши предмет позову у цій справі, дійшов висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення-рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2021 р. у справі №120/7176/20-а. Більш того, позивачеві двічі фактично відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі. При цьому, вперше відповідач мотивував відмову в наданні дозволу тим, що такий надано учасникам антитерористичної операції, вдруге просто іншій особі.

Разом з тим, позивачеві фактично двічі відмовлено саме з підстав надання дозволу на розробку проектів землеустрою іншій особі, тобто підстави вказані у наказі №2-16366/15-20-СГ та в оскаржуваному у даній справі наказі є ідентичними та оцінка такій (підставі) надана у судовому рішенні у справі №120/7176/20-а.

Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання рішення по справі №120/7176/20-а на стадії виконання судового рішення.

Суд дійшов висновку про наявність у спірних правовідносинах обставин, з якими ст. 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звертатися до суду в порядку ст. 382 КАС із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність с закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 238, 295 КАС України,-

УХВАЛИВ:

провадження у справі закрити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна