Справа № 140/17030/20
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/17030/20 пров. № А/857/7056/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Ксензюк А.Я.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

15 грудня 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25 листопада 2020 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач виніс оскаржуване податкове повідомлення-рішення на підставі акту від 04 листопада 2020 року № 16067/03-20-07-09/358 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету». Перевіркою встановлено порушення позивачем дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2020 року у Декларації від`ємного значення з податку на додану вартість у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено порушення платником податків: п. 200.4. пп. «в» ст.200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року за №2755-VI зі змінами та доповненнями, внаслідок чого згідно з пп. «в» п. 200.14 ст.200 Податкового кодексу України, враховуючи вимоги п. 198.5 ст. 198 та п. 199.1 ст. 199 ПК України ОСОБА_1 відмовлено в наданні бюджетного відшкодування ПДВ за серпень 2020 року на суму 152516,00 грн. Вказує, що не погоджується з висновками контролюючого органу та винесеним податковим повідомленням-рішенням, оскільки вважає, має право на бюджетне відшкодування ПДВ. Зазначає, що нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Крім того, позивач наголошує, що мав право на нарахування податкового кредиту, оскільки всі господарські операції, які він здійснював підтверджені належним чином оформленими документами.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 25 листопада 2020 року № .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що платником податків правомірно сформовано податковий кредит у зв`язку із придбанням спірного обладнання, яке ще не використовується позивачем у господарській діяльності. При цьому, про намір такого використання податковий орган повідомлено, шляхом подання ФОП ОСОБА_1 повідомлення за формою № 20-ОПП від 21 вересня 2020 року, та згідно поданих підприємцем відомостей про об`єкти оподаткування тип та стан даних об`єктів оподаткування зазначено, що кондитерський цех будується/готується до введення в експлуатацію. Тому позивач має право на отримання бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 152516,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає про правомірність висновків контролюючого органу, зроблених при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету. Вказує, що перевіркою достовірності і правильності визначення суми від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (показник рядка 20.2 Декларації за наявності) встановлено її завищення на 152516,00 грн внаслідок заявлення до відшкодування суми ПДВ з вартості новопридбаного обладнання для виробництва вафель, яке у періоді, що підлягав перевірці, фактично не використовувалося підприємцем при здійсненні господарської діяльності, тобто не використовувалося в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності позивача.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, з 20 по 28 жовтня 2020 року відповідно до наказу ГУ ДПС у Волинській області від 16 жовтня 2020 року № 2121 та направлення від 16 жовтня 2020 року № 1687, головним державним ревізором-інспектором відділу планових та позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління податкового аудиту ГУ ДПС у Волинській області Бученко Л.П. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складено акт від 04 листопада 2020 року № 16067/03-20-07-09/ НОМЕР_1 .

Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2020 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено порушення платником податків:

п.200.4. пп. «в» ст.200 ПК України, внаслідок чого згідно з пп. «в» п. 200.14 ст.200 ПК України, враховуючи вимоги п. 198.5 ст. 198 та п. 199.1 ст. 199 ПК України, СПД ОСОБА_1 відмовлено в наданні бюджетного відшкодування ПДВ за серпень 2020 року на суму 152516,00 грн.

Визначено, що сума податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за серпень 2020 року складає 1469 грн.

За наслідками перевірки ГУ ДПС у Волинській області 25 листопада 2020 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу відмовлено в наданні бюджетного відшкодування з ПДВ у сумі 152516,00 грн.

Як слідує з акту перевірки від 04 листопада 2020 року № 16067/03-20-07-09/ НОМЕР_1 , у липні 2020 року ФОП ОСОБА_1 проводилось здійснення імпортних операцій. Ввезені на митну територію України товари, необоротні активи з основною ставкою (р.11.1 декларації) сума ПДВ становить 142516 грн., обсяг придбання без ПДВ 712581 грн.

Перевіркою було встановлено, що до складу податкового кредиту за липень 2020 року (р.11.1 декларації) ФОП ОСОБА_1 було включено придбаний товар обладнання для виробництва хлібобулочних виробів:

1) Машина для випікання плоских вафель - 1шт. - тип: WPA4; р.в. 2020р;

2) Машина для випікання круглих вафель - 1шт. - тип: WPA4; р.в. 2020р;

3) Міксер для тіста - 1шт. - тип: МТ190; р.в. 2020р.

Обладнання для виробництва хлібобулочних виробів було придбане у FIRMA «KOCULA II» ( АДРЕСА_1 ), згідно Контракту № 89 від 01 липня 2020 року, на загальну суму 24920 доларів США. Згідно умов Контракту Покупець за свій власний рахунок отримує усі дозволи, необхідні для імпорту товару в Україну. Покупець зобов`язується оплатити товар протягом 12 днів з моменту отримання рахунку на оплату. Датою оплати вважається дата надходження грошових коштів на рахунок продавця (а.с.15-20).

Оплату за обладнання підприємцем було здійснено з розрахункового рахунку 08 липня 2020 року, згідно з виставленим рахунком-фактурою (інвойсом) від 06 липня 2020 року на загальну суму 24920 доларів США (а.с.21). Ввезення обладнання з Польщі на територію Україну було здійснене по МД - 2 UA 205050/2020/031943 від 20 липня 2020 року (а.с.27).

При оформленні ввезення зазначеного обладнання на митну територію України ПП ОСОБА_1 13 липня 2020 року було сплачено митні платежі в сумі 158499,12 грн, згідно платіжного доручення № 23 від 13 липня 2020 року, призначення платежу попередня оплата за митне оформлення (ДМС України) (а.с.25).

Сума ПДВ з вартості придбаного обладнання в розмірі 142516,19 грн була включена підприємцем до податкового кредиту липня 2020 року та до бюджетного відшкодування в липні 2020 року підприємцем не заявлялася.

Перевіркою встановлено, що обладнання для випікання вафель ФОП ОСОБА_1 , згідно наданого пояснення, було придбано з метою використання в господарській діяльності.

На вищезазначене обладнання, а саме: 1) Машина для випікання плоских вафель 1шт. - тип: WPA4; р.в. 2020р.; 2) Машина для випікання круглих вафель - 1шт. - тип: WPA 4; р.в. 2020р); 3) Міксер для тіста - 1шт. - тип: МТ190; р.в. 2020р. та Компресор Fіnі ВК 120/500-10 ФОП ОСОБА_1 було подано до Ковельської ДПІ Головного управління ДПС у Волинській області повідомлення за формою № 20-ОПП від 21 вересня 2020 року. Згідно поданих підприємцем відомостей про об`єкти оподаткування тип та стан даних об`єктів оподаткування зазначено, що кондитерський цех будується/готується до введення в експлуатацію. Тобто фактично зазначене обладнання для виробництва вафель в господарській діяльності підприємця в періоді, що підлягав перевірці, не використовувалося.

Перевіркою також встановлено, що дане обладнання не використовувалося в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника в липні-жовтні 2020 року.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (далі ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) бюджетне відшкодування відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 181 п. 14.1 ПК України визначено, що податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За правилами п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.5 статті 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України.

Згідно з абзацом 1 пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 ст. 200 ПК України для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.7 ст.200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до п. 200.14 ст. 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування у звітному (податковому) періоді, та зараховує таку суму заниження до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

З матеріалів справи слідує, що згідно поданої ФОП ОСОБА_1 до Ковельської ДПІ Головного управління ДПС у Волинській області податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2020 року (вхідний № 35078205 від 18 вересня 2020 року) від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту р.19 становить 153985,00 грн, сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню р.20.2 становить 153985,00 грн, в т.ч. на рахунок платника у банку р.20.2.1 153985,00 грн.

Перевіркою достовірності і правильності визначення суми від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (показник рядка 20.2 Декларації за наявності) встановлено її завищення на 152516,00 грн внаслідок заявлення до відшкодування суми ПДВ з вартості новопридбаного обладнання для виробництва вафель, яке у періоді, що підлягав перевірці, фактично не використовувалося підприємцем при здійсненні господарської діяльності, тобто не використовувалося в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника. Фактичний вид діяльності ФОП ОСОБА_1 у періоді охопленому перевіркою вантажний автомобільний транспорт.

Згідно з відомостями у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фактичними видами діяльності ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 10.89 Виробництво інших харчових продуктів, н.в.і.у.; 10.72 Виробництво сухарів і сухого печива; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання; 10.71 Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання; 46.36 Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами.

Як слідує з матеріалів справи, податковий кредит липня 2020 року було сформовано позивачем за рахунок придбання на підставі Контракту № 89, укладеного 01 липня 2020 року з фірмою FIRMA «KOCULA II» обладнання для виробництва хлібобулочних виробів, ввезення його на митну територію України та розмитнення за митною декларацією форми МД-2 UA205050/2020/031943 від 20 липня 2020 року (а.с.15-21, 27).

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що передбачене ПК України право на нарахування податкового кредиту та право на отримання бюджетного відшкодування не пов`язане з тим чи товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, враховуючи те, що ПК України передбачає правило переносу від`ємного значення з податку на додану вартість попередніх податкових періодів до наступного податкового періоду у визначених випадках, позивачем було правомірно включено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 152516,00 грн у зв`язку із придбанням та ввезенням на митну територію України обладнання, які підтверджені митною декларацією форми МД-2 UA205050/2020/031943 від 20 липня 2020 року.

Разом з цим, в обґрунтування прийняття податкового повідомлення-рішення № від 25 листопада 2020 року контролюючий орган зазначає, що позивачем придбані основні засоби обладнання виробництва хлібобулочних виробів не використовувались при здійсненні господарської діяльності, а тому подання позивачем податковому органу декларації з ПДВ за серпень 2020 року з декларуванням відшкодування сум ПДВ є неправомірним. При цьому, факт підтвердження придбання вказаного обладнання та підтвердження такої господарської операції належним чином оформленими первинними документами відповідачем не заперечується.

Щодо висновків податкового органу про невикористання придбаних основних засобів обладнання виробництва хлібобулочних виробів при здійсненні господарської діяльності позивачем, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 42 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року № 436-IV(далі ГК України) підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику (ст. 44 ГК України).

Відповідно до пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135 ПК України дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг є доходом від операційної діяльності, який визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не меншої від суми компенсації, отриманої у будь-якій формі, у тому числі при зменшенні зобов`язань.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4 ст. 138 ПК України).

За змістом визначення, наведеного в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV, господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, господарська операція є дія або подія, яка викликає зміни в структурі ресурсів, контрольованих підприємством, у результаті минулих подій, виконання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому, та зобов`язань, у власному капіталі підприємства.

У пп. 14.1.231 ПК України наведене визначення розумної економічної причини (ділова мета), яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту. Поняття економічного ефекту не розкрито в Податковому кодексі України. Однак із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Таким чином, господарська операція, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є об`єктивним процесом здійснення господарської діяльності, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик отримати збиток від конкретної операції. Збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності як негосподарської та/або направленої на ухилення від оподаткування.

Відтак, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.

Колегія суддів зазначає, що позивач придбавав обладнання для виробництва вафель в межах своєї господарської діяльності (Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання) і з однозначним наміром (спрямованістю) на отримання позитивного економічного ефекту (ділової мети). Зокрема, в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про намір подальшого використання позивачем такого обладнання. Про намір такого використання податковий орган повідомлено шляхом подання ФОП ОСОБА_1 повідомлення за формою № 20-ОПП 21 вересня 2020 року, та згідно поданих підприємцем відомостей про об`єкти оподаткування тип та стан даних об`єктів оподаткування зазначено, що кондитерський цех будується/готується до введення в експлуатацію.

Разом з цим, податковим органом не надано жодних доказів відсутності у позивача наміру одержати економічний ефект у результаті його господарської діяльності.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25 листопада 2020 року, оскільки платником податків правомірно сформовано податковий кредит у зв`язку із придбанням спірного обладнання і позивач має право на отримання бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 152516,00 грн.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі № 140/17030/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 02 липня 2021 року.