Справа № 464/3502/21
Суддя: Бойко О. М.
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/3502/21
пр.№ 2-а/464/80/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2021 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Бойко О.М.

секретар судового засідання Комарницька Р.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕАН №4192451 від 11.05.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 2 ст. 126 КУпАП. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11.05.2021 року відносно нього інспектором Управління патрульної поліції у Житомирській області Лось В.В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №4192451, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Відповідно до змісту наведеної постанови він нібито здійснював рух транспортним засобо із перевищеною швидкістю та не прид`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1а. З оскаржуваною постановою не погоджується, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з тим, що жодних порушень не вчиняв. Зазначає, що є громадянином Сполучених Штатів Америки, постійно проживає у США, а до України приїхав у відрядження. Володіє посвідченням водія № НОМЕР_1 , видане Сполученими Штатами Америки, що дає йому право керування транспортними засобами. На вимогу інспектора, пред`явив наявне у нього посвідчення, однак іспектором протиправно було винесено оскаржувану постанову. У зв`язку з наведеним просить позов задоволити. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить такий задоволити.

Представник відповідча в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив, у якому просить розгляд справи проводити у його відсутності. Також у відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що транспортний засіб, яким керував позивач, був виявлений у зв`язку з порушенням п.12.4 ПДР України, яке підтверджувалось показаннями технічного приладу. Крім того, на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 а ПДР України. Позивач ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції пред`явив для перевірки лише посвідку на тимчасове проживання та посвідчення водія, видане Сполученими Штатами Америки, яке не містить інформації про категорії і під категорії, а є тільки інформація про класи. Відповідно дане посвідчення без міжнародних прав водія є недійсним, а відтак, враховуючи положення ст. 36 КУпАП, стосовно нього було складено оскаржувану постанову. Зазначає, що інспектор діяв у межах та спосіб передбачені чинним законодавством України, дана постанова складена у відповідності до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, за формою відповідає вимогам ст.283 КУпАП. При винесенні постанови позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП. В підтвердження вищезазначеного до відзиву додано візуалізовані дані лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 (серійний номер ТC 001090). Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн., зазначає, що позивачем на підтвердження понесення таких витрат не надано суду жодних належних доказів. Також, вважає, що витрати на послуги адвоката у даній справі є неспівмірними із складністю справи.

Заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою серії ЕАН №4192451 від 11.05.2021 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Згідно даної постанови, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 11.05.2021 року о 15:26 год., на 158 км. автодороги М-06, керуючи транспортним засобом «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_2 здійснив перевищення встановлених обмежень руху на 35 км/год., швидкість вимірювалась пристроєм TruCAM LTI 20/20 серійний номер ТC 001090, а також не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1а Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач не заперечує можливої швидкості руху свого автомобіля, яка була зафіксована технічним приладом, однак, зазначив про відсутність будь-яких ознак населеного пункту в місці, де він рухався, тому не вважав, що вчиняє порушення. Однак, не заперечив, що після проїзду населеного пункту не переконався у наявності знаку 5.46 ДПР «Кінець населеного пункту».

Із наданої Службою автомобільних доріг у Житомирській області інформації №05-03/87 вбачається, що населений пункт село Березівка, Житомирської області ознакований відповідними дорожніми знаками 5.45 «Початок населеного пункту» на 100 м. 156 км автодороги та 5.46 «Кінець населеного пункту» на 886 м. 159 км автодороги М-06. Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що подія порушення мала місце на 500 м 158 км вказаної автодороги, тобто до розміщення знаку «Кінець населеного пункту», а відтак, зазначене свідчить, що така подія мала місце в межах населеного пункту, де обмеження швидкості руху становить 50 км/год.

Враховуючи наведене, суд вважає, що факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП встановлений та доведений.

Разом із тим, судом встановлено, що позивач на виконання вимоги відповідача пред`явив національне посвідчення водія, видане штатом ОСОБА_2 , США. В матеріалах справи міститься копія водійського посвідчення позивача, яке було пред`явлено ним відповідачу під час події, № 30196930, видане штатом Північної Кароліни, США, дійсне до 14.03.2023 року, в якому літерами латинського алфавіту серед іншого зазначено його ім`я та прізвище, стать, також місце проживання, а також клас транспортних засобів, якими надано право позивачу керувати.

Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25 квітня 1974 року ратифіковано Віденську Конвенцію про дорожній рух від 1968 року.

Частиною 2 ст. 41 Конвенції про дорожній рух встановлено, що договірні сторони будуть визнавати будь-яке національне водійське посвідчення, складене їх національною мовою або на одній з їх мов або, якщо воно не складене на такій мові, супроводжуване завіреним перекладом; будь-яке національне водійське посвідчення, що відповідає приписам додатку 6 Конвенції, будь-яке міжнародне водійське посвідчення, що відповідає приписам додатку 7 Конвенції, дійсними на своїй території для керування автомобілем, що відповідає категорії чи категоріям транспортних засобів, на керування якими видане посвідчення, за умови, що вказане посвідчення є дійсним та що воно видане іншою договірною стороною чи одним з її територіальних підрозділів або об`єднанням, уповноваженим на це цієї договірної сторони чи одним з її територіальних підрозділів.

Положеннями частини 8 додатку 6 Конвенції про дорожній рух встановлено, що національне водійське посвідчення договірних сторін може видаватися для керування транспортними засобами наступних категорій та підкатегорій: А, В, С, D, BE, СЕ, DE.

Відповідно до частини 9 додатку 6 Конвенції про дорожній рух на підставі національного законодавства в межах категорій А, В, С, СЕ, D та DE можуть вводитися наступні підкатегорії транспортних засобів, на керування якими може бути видано водійське посвідчення: А1, В1, С1, D1, НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

При цьому, літери, якими позначені відповідні категорії транспортних засобів відповідно до Конвенції про дорожній рух 1968 року відрізняються від літер, якими позначені категорії транспортних засобів на території деяких штатів Сполучених Штатів Америки, зокрема, на території штату Північна Кароліна. Доказів, які б свідчили про їх відповідність Конвенції про дорожній рух 1968 року суду не надано.

Крім того, Сполучені Штати Америки не є договірною стороною Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року.

Також, суд звертає увагу, що Україною не було ратифіковано Женевську Конвенцію про дорожній рух 1949 року, учасником якої є Сполучені Штати Америки.

Згідно з п.30 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року, особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Тобто, з аналізу п. 30 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», встановлено, що посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, надає право на керування транспортними засобами лише за умови наявності міжнародного посвідчення водія.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Враховуючи наведене, суд вважає, що керуючи транспортним засобом за наявності лише посвідчення водія, виданого штатом Північної Кароліни, США (яке не відповідає вимогам вищезазначеної Конвенції, зокрема, не містить відомостей про категорії транспортних засобів, які наведено в додатку 6 цієї Конвенції), за відсутності міжнародного посвідчення водія, в діях позивача наявні ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Зміст ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн. накладено на позивача з врахуванням ст.36 КУпАП, тобто, в межах санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП, що є більш суворішою за санкцію ч.1 ст.122 КУпАП, що відповідає загальним правилам накладення стягнення за адміністративне правопорушення. Інші доводи позивача не спростовують законності оскаржуваної постанови.

З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 241,244,246,268,271,286 КАС України, суд,

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуюча