Справа № 640/23937/20
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

30 червня 2021 року м. Київ№ 640/23937/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Качан Ірини Валеріївни, Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання рішення протиправним,

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 (далі також - позивач), із адміністративним позовом до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві Качан Ірини Валеріївни, Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві Качан Ірини Валеріївни про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.04.2017 з індексним номером 14772609 про реєстрацію права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києві від 12.10.2020 повернуто позовну заяву.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , задоволено. Ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києві від 12.10.2020 скасовано, справу направлено на суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2021 дану справу передано для розгляду судді Окружного адміністративного суду м. Києва Смолію І.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києві від 16.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду т відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд звертає увагу на наступне.

Як видно зі змісту позовної заяви, в обґрунтування позову позивачем вказано, що Державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві Качан Ірина Валеріївна 29.07.2014 прийняла рішення з індексним номером 14772609 про державну реєстрацію права власності за громадянином ОСОБА_3 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , із відкриттям у Державному реєстрі прав розподілу на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером №00. При цьому, підставою виникнення права власності на зазначене нерухоме майно стала ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 29.01.2014 у справі №6-41118св13, що підтверджується записом про право власності №6495403.

Частиною 1 статті 1 КАС України визначено, що Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Спором адміністративної юрисдикції в розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55 Конституції України та статті 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

За правилами статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), що засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються Цивільним кодексом України від 16.01.2003 №435-IV.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №826/23586/15.

Як свідчать матеріали справи, рішення Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві Качан Ірина Валеріївна про державну реєстрацію права власності за громадянином ОСОБА_3 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , прийнято на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 29.01.2014 у справі №6-41118св13, що підтверджується записом про право власності №6495403.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішень про державну реєстрацію або про відмову у державній реєстрації прав щодо нерухомого майна безпосередньо пов`язано із захистом позивачем свого цивільного права в інтересах неповнолітньої доньки , що має приватноправовий характер.

Такий критерій визначення юрисдикції спору, як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на частину квартири, не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічну правову позицію Європейський суд з прав людини також висловив у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України".

Юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших справ, порядок здійснення цивільного судочинства визначено Цивільним процесуальним кодексом України від 18.03.2004 №1618-IV.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відтак, у справі, що розглядається, існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з правом власності на нерухоме майно, а тому цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 238, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

Закрити провадження по справі №640/23937/20 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Качан І.В., Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання рішення протиправним.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Смолій