Справа № 600/1456/21-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/1456/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до комісії з ліквідації Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації в особі начальника Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації протиправною, якою не працевлаштовано ОСОБА_1 , як жінку, яка має дитину віком до трьох років;

- зобов`язати голову Комісії з ліквідації Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації вчинити певні дії, а саме обов`язково працевлаштувати ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що працювала в Управлінні праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації.

Відповідно до наказу Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації від 06.06.2019 № 38-В, позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно ст. 179 КЗпП україни з 06.06.2019 по 24.02.2022.

Однак, наказом Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації від 17.02.2021 її звільнено з посади головного спеціаліста відділу управління персоналу та прийому громадян Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації у зв`язку з ліквідацією управління.

Позивачем на адресу Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації було направлено лист про обов`язкове працевлаштування, за результатами розгляду якого відповідачем відмовлено у працевлаштуванні.

Посилаючись на положення КЗпП України, позивач зазначала, що відповідачем не було її працевлаштовано.

На думку позивача, вона має переважне право на працевлаштування, оскільки на момент звільнення перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

З огляду на наведене, позивач просила суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації (далі - відповідач) подало до суду відзив, в якому вказувало, що твердження позивача про обов`язок її працевлаштування, як жінки, яка має дитину віком до трьох років, при ліквідації держустанови є безпідставне, оскільки у даному випадку її двічі персонально попереджалося про вивільнення із займаної посади у зв`язку із ліквідацією райдержадміністрації та її структурних підрозділів.

Відповідач стверджував, що управлінням вживалися заходи щодо працевлаштування позивача як до так і після її звільнення, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також пропонувалося подати документи на зайняття у новоствореному управлінні посади на конкурсних умовах, однак позивач не скористався можливістю щодо працевлаштування.

Крім того, ліквідаційною комісією запрошено позивача на засідання комісії з ліквідації управління по питанню працевлаштування позивача, однак остання на засідання комісії не прибула, причини не повідомила.

Враховуючи наведене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Правом, передбаченим ст. 163 КАС України, позивач не скористався, відповідь на відзив до суду не надав.

Ухвалою суду 05.07.2021 відмовлено у задоволення заяви відповідача про залишення позову без розгляду.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

З 27.05.2003 по 26.02.2021 позивач працювала в Управлінні праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

27.05.2003 позивач прийняла Присягу державного службовця.

06.06.2019 Управлінням праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації видано наказ № 38-В, яким надано позивачу - головному спеціалісту відділу прийняття рішень щодо надання всіх видів соціальної допомоги управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації, відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно ст. 179 КЗпП України з 06.06.2019 по 24.02.2022.

Згідно запису від 06.12.2019 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , позивач призначена на посаду головного спеціаліста відділу управління персоналом та прийому громадян управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації.

28.12.2020 Хотинською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 357-р «Про персональне попередження заступників голови, керівника апарату та керівників структурних підрозділів, зі статусом юридичної особи публічного права районної державної адміністрації», пунктами 1 та 2 якого передбачено, персонально попередити заступників голови, керівника апарату та керівників структурних підрозділів, зі статусом юридичної особи публічного права районної державної адміністрації про наступне вивільнення пов`язане з реорганізацією районної державної адміністрації за списком та зобов`язати керівників структурних підрозділів районної державної адміністрації зі статусом юридичної особи публічного права забезпечити у встановленому порядку виконання комплексу організаційно-кадрових заходів, пов`язаних з реорганізацією районної державної адміністрації та персонально попередити працівників про наступне вивільнення.

На виконання вказаного розпорядження, 29.12.2020 Управлінням праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації видано наказ № 36-ОД «Про персональне попередження працівників управлінням праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації» пунктами 1 та 2 якого передбачено, персонально попередити працівників управлінням праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації про наступне вивільнення пов`язане з реорганізацією районної державної адміністрації та затверджено список ознайомлення працівників управлінням праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації, посади яких підлягають вивільненню.

30.12.2020 позивача персонально повідомлено про заплановане вивільнення із займаної посади у зв`язку із реорганізацією РДА та її структурних підрозділів, про що свідчить підпис позивача у списку працівників управлінням праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації, посади яких підлягають вивільненню.

30.12.2020 Управлінням праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації направлено на адресу Хотинського районного центру зайнятості звітність за формою № 4-ПН «інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці».

05.01.2021 Хотинською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 1-р «Про ліквідацію структурних підрозділів, зі статусом юридичної особи публічного права районної державної адміністрації», пунктами 1, 2, 3 та 8 якого, серед іншого, передбачено, припинити діяльність структурних підрозділів районної державної адміністрації зі статусом юридичної особи публічного права шляхом ліквідації, зокрема, Управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації з чисельністю 26 штатних одиниць. Встановлено строк завершення процедури ліквідації структурних підрозділів районної державної адміністрації зі статусом юридичної особи публічного права до 01.04.2021. Утворено комісії з ліквідації відповідних структурних підрозділів районної державної адміністрації та затверджено склад комісій. Зобов`язано керівників структурних підрозділів районної державної адміністрації зі статусом юридичної особи публічного права забезпечити у встановленому порядку виконання комплексу організаційно-кадрових заходів, пов`язаних з ліквідацією відповідної юридичної особи.

На виконання вказаного розпорядження, 05.01.2021 Управлінням праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації видано наказ № 1-ОД «Про персональне попередження працівників управлінням праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації» пунктами 1 та 2 якого передбачено, персонально попередити працівників управлінням праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації про наступне вивільнення пов`язане з ліквідацією районної державної адміністрації та затверджено список ознайомлення працівників управлінням праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації, посади яких підлягають вивільненню.

05.01.2021 начальником Управлінням праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації Цвентар Н.Б. складено персональне попередження головному спеціалісту відділу управління персоналом та прийому громадян управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації ОСОБА_1 про заплановане вивільнення у зв`язку із ліквідацією управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації, згідно якого попереджено позивача про вивільнення із займаної посади у зв`язку з ліквідацією районної державної адміністрації та її структурних підрозділів не раніше ніж за 30 календарних днів від дати персонального попередження.

05.01.2021 позивач одержала та ознайомилася з персональним попередженням, що підтверджується її особистим підписом.

11.01.2021 Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації направлено на адресу голів Хотинської, Клішковецької, Недобоївської та Рукшинської територіальних громад про необхідність працевлаштування 7 працівників управління, які підпадають під звільнення через ліквідацію установи і перебувають у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку.

16.01.2021 Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації направлено на адресу Хотинської районної філії Чернівецького обласного центру зайнятості листа з пропозицією працевлаштувати працівників управління, які знаходяться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення ними трирічного та шестирічного віку та підлягають вивільненню у зв`язку з ліквідацією установи, в т.ч. позивача.

17.02.2021 Управлінням праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації видано наказ № 7-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 », яким звільнено з 26.02.2021 позивача - головного спеціаліста відділу управління персоналом та прийому громадян управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації, у зв`язку з ліквідацією управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації згідно п. 11 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Трудову книжку позивач отримав 26.02.2021, що підтверджується книгою обліку руху трудових книжок і вкладишів до них.

Як зазначав відповідач у заяві по суті, у зв`язку з відсутністю будь-яких пропозицій від роботодавців щодо працевлаштування позивача та інших працівників управління, враховуючи об`єктивну неможливість працевлаштування позивача вжитими заходами, 17.02.2021 видано наказ № 7-ОС про її звільнення із займаної посади з 26.02.2021, у зв`язку з ліквідацією державного органу.

У заяві по суті позивач стверджувала, що звернулася до відповідача із заявою про обов`язкове працевлаштування.

За результатами розгляду звернення позивача від 04.03.2021, Управлінням праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації 18.03.2021 направлено на адресу позивача лист за вих. № 01-02-24-284, в якому роз`яснено положення ч. 3 ст. 184 КЗпП України та ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення».

У листі також повідомлено, що управлінням праці було здійснено всі передбачені законодавством заходи для працевлаштування працівників, що вивільняються, в т.ч. осіб, що перебувають у відпустці по догляду за дитиною. Зокрема, 30.12.2020 направлено інформацію до державної служби зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників, а також 11.01.2021 звернення до місцевих територіальних громад з питанням про можливе працевлаштуванням працівників, що вивільняються.

Щодо надання позивачу роботи саме в управлінні праці, в листі повідомлено, що нажаль така можливість відсутня, оскільки відповідно до розпорядження Хотинської районної державної адміністрації від 05.01.2021 № 1-р припинено діяльність структурних підрозділів районної державної адміністрації, в т.ч.: Управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації шляхом ліквідації (без правонаступництва).

25.03.2021 голова ліквідаційної комісії Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації звернулася з клопотанням до управління соціального захисту населення Дністровської районної державної адміністрації про повідомлення звільнених працівників управління про проведення конкурсу, в т.ч.: позивача.

26.03.2021 управління соціального захисту населення Дністровської районної державної адміністрації направило на адресу позивача повідомлення про наявність станом на 25.03.2021 в Управлінні соціального захисту населення Дністровської РДА вакантних посад головних спеціалістів на віддалених робочих місцях, розташованих в м. Сокиряни, на які оголошено конкурс, та подання заяви на участь у ньому.

12.04.2021 управління соціального захисту населення Дністровської районної державної адміністрації направило на адресу голови ліквідаційної комісії Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації листа, в якому повідомило, що заява на участь у конкурсі на наявні вакантні посади головних спеціалістів на віддалених робочих місцях, розташованих в м. Сокиряни, від позивача до управління не надходила.

08.04.2021 голова ліквідаційної комісії Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації звернулася з клопотанням до Хотинського психоневрологічного будинку-інтернату щодо працевлаштування позивача.

12.04.2021 голова ліквідаційної комісії Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації в телефонному режимі запросила позивача на засідання ліквідаційної комісії щодо її працевлаштування, що підтверджується актом від 12.04.2021 №1/1.

Згідно протоколу засідання ліквідаційної комісії Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації від 13.04.2021 б/н, на засідання ліквідаційної комісії щодо працевлаштування позивача, остання не прибула. На засіданні комісії вирішено направити персональну пропозицію щодо працевлаштування позивача в ОКУ Хотинський психоневрологічний будинок-інтернат

13.04.2021 голова ліквідаційної комісії Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації направила на адресу позивача персональну пропозицію щодо працевлаштування позивача в ОКУ Хотинський психоневрологічний будинок-інтернат на наявну вакантну посаду бухгалтера.

Вказану персональну пропозицію отримано позивачем 14.04.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно інформації Хотинської районної філії Чернівецького обласного центру зайнятості від 23.04.2021, у зв`язку з пошуком роботи 08.04.2021 позивач звернулася до філії. 12.04.2021 позивачу надано статус безробітного згідно ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення». На даний період відповідна робота відсутня.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не працевлаштування протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 24 Конституції України встановлено гарантії рівності прав жінки і чоловіка. У соціально-трудовій сфері така рівність забезпечується наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у праці та винагороді за спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров`я жінок; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Вказана норма Конституції України знайшла своє відображення у ст. 22 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), яка закріплює неприпустимість будь-якого прямого або непрямого обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Судом встановлено, що ліквідація управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації, та як наслідок звільнення позивача із займаної посади, відбулося на підставі розпорядження Хотинської районної державної адміністрації від 05.01.2021 № 1-р «Про ліквідацію структурних підрозділів, зі статусом юридичної особи публічного права районної державної адміністрації».

Вказане розпорядження, з огляду на його зміст, прийнято відповідно до статей 5, 6, 41, 47 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", ст. 49-2 Кодексу Законів про працю України, ст. 87 Закону України «Про державну службу», розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій», доручення Чернівецької обласної державної адміністрації від 28.12.2020 №113-К «Про окремі заходи щодо реорганізації районних державних адміністрацій».

Статтею 5 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 09.04.1999 № 586-XIV (далі - Закон № 586-XIV) визначено, що склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог статті 18 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій.

Згідно ст. 6 Закону № 586-XIV на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Відповідно до ст. 44 Закону № 586-XIV голова місцевої державної адміністрації затверджує положення та визначає структуру апарату, призначає на посади і звільняє з посад керівників та інших працівників структурних підрозділів апарату.

Приписами ст. 47 Закону № 586-XIV встановлено, що фінансове забезпечення місцевих державних адміністрацій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Гранична чисельність, фонд оплати праці працівників і витрати на утримання місцевих державних адміністрацій та їх апаратів встановлюються Кабінетом Міністрів України. Граничну чисельність, фонд оплати праці працівників структурних підрозділів місцевої державної адміністрації, в межах виділених асигнувань, визначає голова відповідної місцевої державної адміністрації.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1635-р від 16.12.2020 "Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій": здійснено реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-IX "Про утворення та ліквідацію районів", шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених зазначеною постановою, згідно з додатком 1. Згідно з вказаним додатком Хотинську районну державну адміністрацію реорганізовано шляхом приєднання до новоутвореної Дністровської районної державної адміністрації.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, між іншим, в разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

У преамбулі Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Частиною 1 ст. 1 Закону № 889-VIII зазначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII встановлено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

За приписами ч.1 ст. 87 Законі 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Згідно з ч. 3 ст. 87 Законі № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

У разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

З матеріалів справи видно, що позивач на підставі наказу від 17.02.2021 № 7-ОС звільнений з 26.02.2021 з посади головного спеціаліста відділу управління персоналом та прийому громадян управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації, у зв`язку з ліквідацією управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації згідно п. 11 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Гарантії при прийнятті на роботу і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей встановлено ст.184 КЗпП України.

Так, згідно ч. 3 цієї статті Кодексу звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів" передбачено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку.

Аналіз ч. 3 ст.184 КЗпП України дає підстави для висновку, що зазначена норма чітко встановлює гарантію обмеження звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років та передбачає можливість такого звільнення лише у випадку повної ліквідації підприємства й за умови обов`язкового працевлаштування.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 826/26414/15, від 10.05.2019 у справі № 826/26541/15, від 11.10.2019 у справі №821/73/16, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №759/19440/15-ц.

Судом встановлено, що на дату винесення наказу про звільнення від 17.02.2021 № 7-ОС позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (наказ від 06.06.2019 № 38-В).

Крім того, судом встановлено та не спростовано відповідачам під час розгляду справи по суті, що позивач відноситься до категорії жінок, на яких розповсюджується положення ч. 3 ст.184 КЗпП України, а отже і встановлені гарантії для таких жінок.

У заяві по суті відповідач стверджував, що ним вживалися заходи щодо працевлаштування позивача як до так і після її звільнення, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також пропонувалося подати документи на зайняття у новоствореному управлінні посади на конкурсних умовах, однак позивач не скористалася можливістю щодо працевлаштування.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 2 КАС України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З матеріалів справи видно, що на час попередження позивача про заплановане вивільнення у зв`язку із ліквідацією управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації (05.01.2021) та на дату видання наказу про звільнення позивача із займаної посади (17.02.2021) відповідачем не працевлаштовано позивача, як особу, яка відноситься до категорії жінок, на яких розповсюджується положення ч. 3 ст.184 КЗпП України.

Посилання відповідача щодо звернення з відповідними запитами до голів Хотинської, Клішковецької, Недобоївської та Рукшинської територіальних громад Хотинської районної філії Чернівецького обласного центру зайнятості стосовно необхідність працевлаштування 7 працівників управління, в т.ч.: позивача, суд оцінює критично, оскільки вони не свідчать про працевлаштування позивача, як особи, на яку розповсюджуються положення ч. 3 ст.184 КЗпП України.

Необґрунтованими суд вважає також доводи відповідача щодо пропонування посад позивачу в новоутвореному Управлінні соціального захисту населення Дністровської районної державної адміністрації та Хотинському психоневрологічному будинку-інтернаті, оскільки такі заходи вчинялися відповідачем після звернення позивача щодо обов`язкового працевлаштування та не свідчать про працевлаштування позивача.

Суд наголошує, що положення ч. 3 ст.184 КЗпП чітко встановлює гарантії щодо обмежень звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років.

Так, звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років, має певні особливості, зокрема, таке звільнення можливе лише у випадку повної ліквідації підприємства, проте власник зобов`язаний працевлаштувати жінку на цьому самому або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності.

Отже, звільнення позивача у даних спірних правовідносинах допускається тільки за умови його обов`язкового працевлаштування. Однак, позивача, як жінку, яка має дитину віком до трьох років та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, звільнено відповідачем без обов`язкового працевлаштування.

На переконання суду, з урахуванням передбачених ст. 184 КЗпП України гарантій, відповідач не може звільнити позивача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, без обов`язкового працевлаштування. За відсутності можливості працевлаштування на іншу роботу позивача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідач може її звільнити тільки після виходу з вказаної відпустки, з урахуванням обмежень встановлених ст. 184 КЗпП України.

В порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідач не надав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження звільнення позивача із займаної посади у зв`язку з ліквідацією управління, з обов`язковим працевлаштуванням, як того вимагають приписи ст. 184 КЗпП України.

Відтак, на переконання суду, відповідач звільнив позивача недобросовісно, не на підставі, та не у спосіб, що визначений КЗпП України; без з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття наказу про звільнення; без дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямований наказ про звільнення.

Стосовно обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Абзацом 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З наведеного, суд приходить до висновку, що метою адміністративного судочинства є захист прав, свобод та охоронюваних законом інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а тому вирішуючи спір по суті необхідно встановити наявність порушених прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені приписами чинного законодавства, чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

При цьому, невідповідність обраного позивачем способу захисту прав, свобод та охоронюваних законом інтересів, способам, котрі визначено приписами чинного законодавства, може бути підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не працевлаштування позивача, як жінки, яка має дитину віком до трьох років та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме обов`язково працевлаштувати позивача, є неналежним способом захисту порушених прав позивача, оскільки, не відновлять порушене право позивача на працю.

Відтак, суд вважає, що такі вимоги не несуть за собою настання певних результатів та не забезпечить належний спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, тому відсутні законодавчо передбачені підстави для задоволення вказаних позовних вимог. Належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах, на думку суду, є визнання протиправним та скасування наказу від 17.02.2021 № 7-ОС, а також поновлення позивача на займаній посаді.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom), п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Вимогами ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, визначаючись щодо належного способу поновлення порушеного права позивача, керуючись повноваженнями, визначеними ст. ст. 9, 245 КАС України, суд вважає за необхідне та доцільне вийти за межі позовних вимог для ефективного захисту прав позивача, у зв`язку з чим, визнає протиправним та скасовує наказ відповідача від 17.02.2021 № 7-ОС про звільнення позивача із займаної посади.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Згідно із п. 2 та 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 05.07.2021, Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації () знаходиться в Реєстрі в стані припинення з 12.01.2021.

Отже, відповідач на час розгляду справи в суді не припинений.

Враховуючи висновок суду про протиправність та скасування наказу про звільнення позивача із займаної посади, а також перебування відповідача в ЄДР на час розгляду справи в суді, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 235 КЗпП України, суд вважає, що позивача необхідно поновити на посаді головного спеціаліста відділу управління персоналом та прийому громадян управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації з 27.02.2021, допустивши рішення в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

Враховуючи перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, судом не вирішується питання вимушеного прогулу.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Доводи відповідача щодо вжиття всіх належних заходів щодо працевлаштування позивача як до так і після її звільнення, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд не бере до уваги, позаяк вони не спростовують протиправність звільнення позивача із займаної посади, без обов`язкового працевлаштування.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки в даній категорії позивач звільнений від сплати судового збору, судом не проводиться розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації від 17.02.2021 № 7-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 » про звільнення з 26.02.2021 ОСОБА_1 - головного спеціаліста відділу управління персоналом та прийому громадян управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації, у зв`язку з ліквідацією управління праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації згідно п. 11 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ст. 40 КЗпП України.

3. Поновити ОСОБА_1 з 27.02.2021 на посаді головного спеціаліста відділу управління персоналом та прийому громадян Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації.

4. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу управління персоналом та прийому громадян Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації підлягає до негайного виконання.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до вимог ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Хотинської районної державної адміністрації (вул. Незалежності, 52, м. Хотин, Чернівецька область, ).

Суддя В.К. Левицький