Справа № 640/5930/20
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року м. Київ № 640/5930/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючої судді - Добрівської Н.А., суддів: Кузьменко А.І., Маруліної Л.О.,

за участю секретаря судового засідання - Шаповалової К.В.,

та представника від відповідача-1 - Бєлецького-Панасюка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до 1. Кабінету Міністрів України, 2. Генерального прокурора України
треті особи:1. Міністерство соціальної політики України, 2. Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, 4. Пенсійний фонд України
про визнання протиправною та нечинною постанови, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач-1, КМУ або Уряд), Генерального прокурора України (далі - відповідач-2, Генпрокурор), в якому просив:

- «визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №1155 від 11.12.2019 в частині ст.1 про затвердження схеми посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних та прирівняних до них прокуратур згідно з додатком 1-3, в частині п.1 ст.2 - встановлення прокурорам посадових окладів відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, ст.6, 7, які суперечить ст.81, ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», Рішенню Конституційного Суду України №7-р(П)2019 від 13.12.2019;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України, Генерального прокурора України виконати вимогу ст.81 Закону України «Про прокуратуру» про оплату праці прокурорських працівників відповідно до нормативних положень даної статті».

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач стверджує, що оскаржувана постанова Уряду носить завідомо корупційний характер та направлена на необґрунтовану виплату підвищеної заробітної плати Генеральному прокурору, його заступникам та іншим посадовим особам Прокуратури України, які ні одного дня не працювали в органах прокуратури, тобто має місце прикрита форма викрадення бюджетних коштів у особливо великих розмірах, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 185 КК України. При цьому, Конституцією України та законами України чітко визначено підстави порядок умови перерахунку пенсій прокурорським працівникам. Ці питання відповідно до названих законів регулюються виключно законами України, а не постановами КМУ. Стаття 7 постанови КМУ №1155, якою встановлено, що зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені на підставі Закону України «Про прокуратуру», є явно протизаконною, так як тільки законами визначено порядок та умови призначення та перерахунку пенсій прокурорським працівникам. При цьому позивач вказує, що він є пенсіонером з вислугою на слідчо-прокурорських посадах понад 26 років і має право на перерахунок пенсії прокурорського працівника, що підтверджується відповідною довідкою прокуратури Черкаської області та є зацікавленою особою в правовому вирішенні пенсійних питань, правомірному та справедливому визначенні заробітної плати, працюючого прокурорського працівника, з якої підлягає перерахунку його пенсія.

Заперечуючи проти задоволення позову представник КМУ стверджував про те, що оскаржуваний акт Уряду прийнято в межах повноважень та на виконання вимог Закону України від 19.09.2019 № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та Бюджетного кодексу України, а відтак є законним та обґрунтованим.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач-2 просить у задоволенні позову відмовити, наполягаючи на правомірності оскаржуваного нормативно-правового акта і відповідності його положень вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2020 позовну заяву залишено без руху і визначено позивачу строк для усунення виявлених судом недоліків.

14.04.2020 на виконання вимог ухвали суду позивачем надіслані додаткові документи по справі.

28.04.2020 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження і визначено дату підготовчого засідання.

В порядку, визначеному частиною четвертою статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України оголошення щодо оскарження нормативно-правового акта на вимогу суду опублікована відповідачем-1 у Офіційному віснику України №39 від 22.05.2020.

У підготовчому засіданні 01.07.2020 суд визнав явку позивача у судове засідання обов`язковою, про що повідомив останнього ухвалою суду від 21.09.2020 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 25.09.2020).

12.10.2020 судом постановлена ухвала, якою позивача повторно викликано до суду у зв`язку з визнанням його явки обов`язковою з огляду на необхідність з`ясування питання щодо викладу ним позовних вимог і наведених на їх обґрунтування доводів.

11.11.2020 учасників справи відповідною ухвалою суду повідомлено про відкладення проведення підготовчого засідання.

05.12.2020 від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання у режимі відеоконференції, проведення якої доручеити Монастирищенському районному суду.

Зважаючи на визнання судом явки позивача (його представника) у підготовче засідання обов`язковою з огляду на відсутність конкретизації позивачем заявлених вимог та підстав і мотивів звернення до суду з такими вимогами, суд відмовив у задоволені клопотання позивача про проведення підготовчого засідання у його відсутність та, зважаючи на прохання позивача провестиня засідання в режимі відеоконференції, своєю ухвалою від 23.12.2020 визначив порядок проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції, проведення якого доручено Монастирищенському районному суду Черкаської області.

З огляду на неявку позивача в призначене на 03.02.2021 підготовче засідання, ухвалою суду від 04.02.2021 повідомлено учасників процесу про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У підготовчому засіданні 18.03.2021 позивач наполягав на первинній редакції позовної заяви і розгляді по суті саме тих вимог, що наведені у позовній заяві. У вирішенні всіх питань, в тому числі і процесуальних, позивач поклався на розсуд суду.

У цьому ж підготовчому засіданні судом постановлена ухвала про задоволення клопотання відповідача-1 та залучено до участі в справі Міністерство соціальної політики України, Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Пенсійний фонд України в якості третіх осіб без самостійних вимог. Про прийняте судом процесуальне рішення залучених до справи осіб повідомлено відповідною ухвалою суду від 29.03.2021.

Пенсійний фонд України у своїх письмових поясненнях на позовну заяву зазначає про дотримання ним норм законодавства при призначенні та виплаті пенсії і наголошує на тому, що бюджет Пенсійного фонду України, у якому визначаються видатки та надходження з коштів Державного бюджету України з урахуванням чинних на момент його формування нормативно-правових актів, затверджується Кабінетом Міністрів Україні щорічно, а згідно статті 73 цього Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

У підготовчому засіданні 02.06.2021 судом постановлена ухвала про закінчення підготовчого провадження і призначено справу до судового розгляду колегією у складі трьох суддів.

В судовому засіданні представник Кабінету Міністрів України просив відмовити у задоволенні позову та просив врахувати, що оскаржуваний нормативно-правовий акт постановою Уряду від 02.06.2021 № 555 визнаний таким, що втратив чинність.

Позивач у судове засідання, проведення якого здійснювалось в режимі відеоконференції за клопотанням самого позивача, не з`явився. За наявності в матеріалах справи заяви позивача про здійснення розгляду справи у його відсутність, судом визнано за можливе здійснювати розгляд справи по суті без участі позивача.

Інші учасники процесу, повідомленні про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання явку уповноважених представників не забезпечили, заяв/клопотань не направляли. Оскільки неявка відповідача-2 і третіх осіб не перешкоджає розгляду справи по суті, судом ухвалено здійснювати розгляд справи у їх відсутність.

На підставі частини першої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 24.06.2021 проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини третьої статті 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз`яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення відповідачів, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, судом при вирішенні спору по суті враховується таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів» (далі по тексту - Постанова №1155) затверджено схеми посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур та прирівняних до них прокуратур.

Так, пунктом 1 Постанови №1155 затверджено схеми посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур та прирівняних до них прокуратур згідно з додатками 1-3.

Підпунктом 1 пункту 2 цієї ж Постанови надано право керівникам органів прокуратури в межах установленого фонду оплати праці установлювати:

- прокурорам посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів;

- надбавку за інтенсивність праці або за виконання особливо важливої роботи у розмірі до 100 відсотків посадового окладу.

У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначена надбавка скасовується або розмір її зменшується;

- щомісячну надбавку за вислугу років за наявності стажу роботи: понад один рік у розмірі 10 відсотків, понад три роки - 15 відсотків, понад п`ять років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу;

- надбавку за виконання обов`язків тимчасово відсутнього прокурора, що перебуває на адміністративній посаді, або за вакантною адміністративною посадою - у розмірі 50 відсотків посадового окладу за посадою тимчасово відсутнього прокурора або за вакантною посадою пропорційно додатковому навантаженню;

- надбавку до посадових окладів державних експертів з питань таємниць та фахівців, які залучаються до підготовки рішень та висновків державних експертів з питань таємниць, у розмірі та порядку, що визначені законодавством;

- компенсацію за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі та порядку, що визначені законодавством;

- посадовий оклад прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури відповідно до частини шостої статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Пунктом 6 Постанови №1155 установлено, що для прокурорів, умови оплати праці яких затверджені цією постановою, не застосовуються умови оплати праці працівників органів прокуратури, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Пунктом 7 постанови установлено, що зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із Законом України «Про прокуратуру».

Постанова набрала чинності з 16.01.2020 (опублікована в Урядовому кур`єрі, 2020, 01, 16.01.2020 № 8, Офіційний вісник України, 2020, № 7 (28.01.2020), ст. 304).

Не погоджуючись з положеннями пункту 1, підпункту 1 пункту 2 та пункту 6 Постанови №1155 позивач вказує на корупційність при встановленні посадових окладів Генеральному прокурену України, його заступникам, іншим посадовим особам Офісу Генерального прокурора України».

Щодо пункту 7 Постанови №1155, позивач зазначає, що він є пенсіонером за вислугою на слідчо-прокурорських посадах понад 26 років і має право на перерахунок і пенсії прокурорського працівника.

Наведені доводи слугували позивачу підставою для звернення до суду з цим позовом.

Стосовно аргументів позивача в частині протиправності пункту 1, підпункту 1 пункту 2 та пункту 6 Постанови №1155 колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Конституційний Суд України в підпункті 3.6 пункту 3 рішення від 01.12.2004 №18-рп/2004 (у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)) зазначив, що системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

На підставі викладеного, з урахуванням приписів статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, слід дійти висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

З огляду на зміст оскаржуваних позивачем положень пункту 1, підпункту 1 пункту 2 та пункту 6 Постанови №1155, ОСОБА_2 не є учасником (суб`єктом) правовідносин, що регулюються наведеними положеннями.

При цьому, доводи позивача про те, що оскаржувана Постанова №1155 «носить завідомо корупційний характер та направлена на необґрунтовану виплату підвищеної заробітної плати Генеральному прокурору, його заступникам та іншим посадовим особам Прокуратури України, які ні одного дня не працювали в органах прокуратури, тобто має місце прикрита форма викрадення бюджетних коштів у особливо великих розмірах, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ст.185 ч.5 КК України» не можуть бути предметом дослідження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень, оскільки оцінка рішень, дій чи бездіяльності будь-якої особи (у спірному випадку - суб`єкта владних повноважень) на предмет наявності ознак кримінального/корупційного припорошення не віднесено до компетенції адміністративного суду.

Стосовно вимог позивача про визнання протиправним та нечинним пункту 7 Постанови №1155 колегією суддів враховуються такі обставини.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №640/1290/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2021, визнано протиправним та нечинним пункт 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1155 «Про умови оплати праці прокурорів». Рішення суду набрало законної сили 25.05.2021.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2021 у справі №640/969/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021, визнано протиправним та нечинним пункт 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1155 «Про умови оплати праці прокурорів». Рішення суду набрало законної сили 28.04.2021.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2021 у справі №640/945/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021, визнано протиправним та нечинним пункт 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів». Рішення суду набрало законної сили 12.05.2021.

Отже, станом на час постановлення рішення у справі №640/5930/20 пункт 7 Постанови №1155 визнаний нечинним у судовому порядку.

До того ж, 02.06.2021 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №555, якою визнано такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів». Постанова №555 набрала чинності 05.06.2021 (Урядовий кур`єр, 2021, 06, 05.06.2021 № 107).

Частиною 3 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Отже, за змістом положень цієї статті Кодексу, оскаржувати можна чинні, активні нормативно-правові акти.

На момент звернення позивача Постанова №1155 була чинною.

Однак, з 28.04.2021, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду у справі №640/969/20, пункт 7 Постанови №1155, застосування якого спричинило порушення прав позивача у спірних правовідносинах, втратив чинність, а з 02.06.2021 і весь оскаржуваний нормативно-правовий акт.

У зв`язку з наведеним колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України №1155 від 11.12.2019 «в частині ст.1 про затвердження схеми посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних та прирівняних до них прокуратур згідно з додатком 1-3, в частині п.1 ст.2 - встановлення прокурорам посадових окладів відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, ст.6, 7, які суперечить ст.81, ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», Рішенню Конституційного Суду України №7-р(П)2019 від 13.12.2019».

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Кабінету Міністрів України, Генерального прокурора України «виконати вимогу статті 81 Закону України «Про прокуратуру» про оплату праці прокурорських працівників відповідно до нормативних положень даної статті», суд зазначає, що вказана вимога, з огляду на відсутність конкретизації позивачем тих дій, які суб`єкти владних повноважень на переконання ОСОБА_1 мають вчинити, а також зважаючи на те, що ця вимога пов`язана з незгодою позивача з положеннями постанови Уряду, яка втратила чинність, - така вимога також не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з моменту складення повного тексту.

Головуюча суддя Н.А. Добрівська
Судді А.І. Кузьменко
Л.О. Маруліна