Справа № 560/2921/20
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2921/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

05 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Капустинського М.М. , Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, в якому просить скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області №225 від 26.05.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого 07.04.2016, відносно ОСОБА_1 .

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 04.03.2021 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що зазначені у поданні від 08.11.2019 №3482/121/14-2019 висновки Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, з якими погодився відповідач, не містять жодних обґрунтувань і доказів вчинення позивачем протиправних дій, які створюють загрозу громадському порядку України чи несуть загрозу здоров`ю, порушують права та законні інтереси громадян та впливають на погіршення криміногенної ситуації, як наслідок, скасування позивачу дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України в розумінні Закону України "Про імміграцію".

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що позивач 08.04.2015 звернувся до Хмельницького МВ УДМС України в Хмельницькій області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію", як особа, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням (дід ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився в с. Володимирівка Знам`янського району Кіровоградської області). Позивачу було надано дозвіл на імміграцію та 30.03.2017 документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

До Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області 11.11.2019 надійшло подання Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 відповідно до частини 4 статті 12 Закону України "Про імміграцію". За змістом цього подання та матеріалів, які надійшли разом з ним, вказаний іноземець розшукується правоохоронними органами Російської Федерації за вчинення злочину за ч.3 ст.30, ч.4 ст.59 КК РФ (замах на шахрайство в особливо великих розмірах). Він перебуває в міжнародному розшуку з метою арешту та екстрадиції ("Червоне оповіщення" Інтерполу).

Також Міністерство юстиції України повідомило відповідача про те, що відділом ДРАЦС у Кіровоградській області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) поінформовано про відсутність актового запису народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі поновленого, та не підтверджено видачу 16.02.1974 свідоцтва серії НОМЕР_2 про народження цієї особи.

Вважає, що при прийнятті рішення про надання дозволу на імміграцію громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 були порушені вимоги статей 4, 9 Закону України "Про імміграцію", що призвело до прийняття рішення без наявних на те підстав та документів, які ці підстави повинні підтверджувати.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що громадянин РФ ОСОБА_1 30.03.2017 документований посвідкою на постійне проживання НОМЕР_1 .

Підставою для надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну було те, що він є особою, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням (дід ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився в с. Володимирівка Знам`янського району Кіровоградської області).

Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області звернулося до відповідача з поданням від 08.11.2019 №3482/121/14-2019, в якому просило прийняти рішення щодо скасування дозволу на імміграцію громадянину РФ ОСОБА_1 відповідно до пункту 4 статті 12 Закону України "Про імміграцію" та посвідки на постійне проживання в Україні. Зазначено, що позивач розшукується правоохоронними органами Російської Федерації за вчинення злочину за ч.3 ст.30, ч.4 ст.59 КК РФ (замах на шахрайство в особливо великих розмірах). Громадянин РФ ОСОБА_1 користується авторитетом в кримінальному середовищі, приймає участь в діяльності злочинних груп і таким чином здійснює вплив на загострення криміногенної обстановки в Україні та Хмельницькій області, створює загрозу громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України.

Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області були складені та направлені запити уповноваженим органам та структурам, а саме, Головному управлінню Національної поліції в Хмельницькій області (Сектору міжнародного поліцейського співробітництва), Міністерству юстиції України з метою перевірки інформації стосовно наявності чи відсутності підстав для отримання заявником дозволу на імміграцію.

Відповідно до інформації викладеної в листі Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (Сектор міжнародного поліцейського співробітництва) від 18.11.2019 №649/121/23-2019 громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 з 01.10.2015 перебуває в міжнародному розшуку з ініціативи правоохоронних органів Російської Федерації з метою арешту та екстрадиції ("Червоне оповіщення" Інтерполу) за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.4 ст.59 КК РФ (замах на шахрайство в особливо великих розмірах).

Згідно з відповіддю Міністерства юстиції України відсутній актовий запис народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі поновленого. Також не підтверджено видачу 16.02.1974 свідоцтва серії НОМЕР_2 про народження зазначеної особи.

На підставі вказаного, головним спеціалістом відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління ДМС України в Хмельницькій області складений висновок за результатами розгляду подання ГУНП в Хмельницькій області щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , який 26.05.2020 затверджений начальником Управління ДМС України в Хмельницькій області.

Рішенням Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області №225 від 26.05.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 на підставі пунктів 4, 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 07.04.2016. Зазначено про скасування на підставі цього рішення посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з статтею 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Така ж норма міститься в частині 1 статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання (частина 1 статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Відповідно до статті 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Приписами статті 12 Закону України "Про імміграцію" визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання (стаття 13 Закону України "Про імміграцію").

Особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію чи його скасування (стаття 14 Закону України "Про імміграцію").

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983).

Відповідно до пункту 21 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з пунктом 22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Приписами пункту 23 Порядку №1983 встановлено, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію.

Як встановлено судом першої інстанції, ініціатором скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 є Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області (подання від 08.11.2019 №3482/121/14-2019).

Спірне рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну було прийняте на підставі пунктів 4, 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", тобто, "це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України" та "в інших випадках, передбачених законами України". Проте, у цьому рішенні не зазначено який "інший випадок, передбачений законами України" став підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну, відсутнє посилання на будь-яку норму іншого закону, яка передбачає "інший випадок" та не вказано порушення, яке стало причиною скасування.

Підставою для прийняття оскарженого рішення стало, зокрема, те, що на момент звернення з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну у позивача не було правових підстав для його оформлення, оскільки не підтверджено видачу наданого ним свідоцтва про народження його діда - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бланк НОМЕР_3 від 16.02.1974.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо цього твердження відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

Так, згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням (пункт 3 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію").

При цьому слід враховувати, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кіровоградській області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не підтверджено ні видачу вказаного свідоцтва, ні наявність актового запису про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, у відповіді Міністерства юстиції України також зазначено, що книги про народження за 1924 рік не збереглися та на зберігання до Державного архіву у Кіровоградській області не надходили.

Однак, висновок не містить чітких посилань на встановлений відповідачем факт надання дозволу на імміграцію на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів що втратили чинність, із чіткою вказівкою на них.

При цьому, у рішенні Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від №225 від 26.05.2020 підставою відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 не зазначено пункт 1 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", на які відповідач посилається в висновку від 26.05.2020. Тобто, спірне рішення не відповідає висновку від 26.05.2020.

Щодо посилання відповідача в спірному рішенні на пункт 4 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Згідно з пунктом 1 статті 5 Конвенції мається на увазі фізична свобода особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно можливості обмеження права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Разом з тим, зазначені у поданні від 08.11.2019 №3482/121/14-2019 висновки Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, з якими погодився відповідач, не містять жодних обґрунтувань і доказів вчинення позивачем протиправних дій, які створюють загрозу громадському порядку України чи несуть загрозу здоров`ю, порушують права та законні інтереси громадян та впливають на погіршення криміногенної ситуації, як наслідок, скасування позивачу дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України в розумінні Закону України "Про імміграцію".

Також, у рішенні Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від №225 від 26.05.2020 підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 зазначено пункт 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, ні оскаржене рішення відповідача, ні висновок від 26.05.2020 жодних посилань на інші закони України, які б вказували на наявність тих обставин, які стали підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну, як це визначено в пункті 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", не містить.

Також, в поданні Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 08.11.2019 №3482/121/14-2019 взагалі відсутнє посилання на пункт 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Водночас, при прийнятті рішення №225 від 26.05.2020 позивач не запрошувався органом, яким прийнято рішення, та пояснення від нього не отримувались.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, з метою належного ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, необхідно визнати протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області №225 від 26.05.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач бере участь у діяльності злочинних груп, перебуває в міжнародному розшуку, як наслідок, несе загрозу для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки законодавством України встановлена презумпція невинуватості.

Разом з тим, жодних доказів чи посилань на докази, на яких ґрунтуються вказані звинувачення відповідачем до суду не надано.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.