Справа № 520/17728/2020
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 р.Справа № 520/17728/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головне управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2021, (головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., повний текст складено 09.02.21 року) по справі № 520/17728/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомленнь-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач), звернулась до суду з позовом, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.06.2020 :

-№0-20302, за яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в сумі 3 730,66 грн.;

- №0-20302 , за яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в сумі 880,50 грн.

В обґрунтування вимог зазначила, що відповідачем невірно розраховано розмір податку виходячи з того, що належне позивачу на праві власності нежитлове приміщення відносяться до «будівель торгівельних» та застосував ставку податку у розмірі 1 % мінімальної заробітної плати, тоді як ставка має бути визначена для «інших будівель» у розмірі 0,1 % мінімальної заробітної плати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 частково задоволено позов.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення - рішення від 16.06.2020 №0-2030 від 16.06.2020 року на суму 3 357, 60 грн та №0-20302 на суму 792,45 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 756, 72 грн.

ГУ ДПС у Харківській області (далі- відповідач), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин по справі, просило його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня інформація стосовно цільового призначення об`єкта нерухомості позивача. Крім того, адреса нежитлових приміщень позивача повністю співпадає із адресою, де розташований торгівельно-розважальний центр « ПРОТОН », основним видом діяльності позивача є надання в оренду приміщень, що дає підстави податковому органу визначити ставку податку для об`єкта нежитлової нерухомості - торгівельних будівель , у розмірі 1% згідно із додатком № 1 до рішеня Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17, а отже відповідач діяв в межах законодавства України, підстави для скасування податкових повідомлень-рішень відсутні.

Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 проведено заміну відповідача - Головного управління ДПС у Харківській області (код в ) на Головне управління ДПС у Харківській області (код в ).

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 24.02.2017 року є власником:

- нежитлових приміщень підвалу № VII, 121 загальною площею 178,80 кв.м. в літ. "В-4" (частка власності 1/2), що знаходяться за адресою - АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 24.02.2017 року, реєстровий № 151;

- нежитлового приміщення 1-го поверху №ХІІ загальною площею 21,10 кв.м. в літ. "В-4", що знаходяться за адресою - АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 24.02.2017 року,реєстровий номер № 153, що підтверджується витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, технічних паспортів Харківського міського БТІ (а.с. 14-16,20-21).

Головним управлінням ДФС у Харківській області визначено позивачці податкові зобов`язання за платежем ''податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості'' за 2019 рік, сформовано та направлено, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК, податкові повідомлення рішення від 16.06.2020:

- №0-20302 формою «Ф» про визначення суми податкового з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на суму 3 730,66 грн. (а.с.10).

- №0-20302 формою «Ф» про визначення суми податкового з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на суму 880,50 грн. (а.с. 11).

За наслідками адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, рішенням Державної податкової служби України №П199-00-06-02-09 від 20.10.2020 податкові повідомлення-рішення залишені без змін, скарга ОСОБА_1 - залишена без задоволення (т. 26-27).

Позивач, вважаючи вищевказані рішення відповідача протиправними, звернулась з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не вірно здійснено розрахунок податку, безпідставно віднесено належні позивачу приміщення до категорії "торгівель будівлі", а отже в частині безпідставно нарахованого податку підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 261 ПК України).

Відповідно до положень пп. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 266.6.1. п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Відповідно до п.п. 266.5.1. п. 266.5. ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та тинів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1.5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно Додатку № 1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 р. № 542/17 ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб встановлюються у відсотках до мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування.

Так, пунктом 5 зазначеного вище Додатку № 1 встановлено ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у-таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торговельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) виключений; (підпункт 5 пункту 5 додатку 1 виключений згідно з рішенням 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 р. № 1284/18 набрав чинності з 01.01.2019 р.) 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; 8) інші будівлі - 0,1 відсотка.

Згідно із абз. 7 пп. 266.7.1 п. 266. 7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до п.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Класифікатор забезпечує уніфікацію об`єктів нерухомості за функціональним призначенням та містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою.

Визначення належності об`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з Класифікатором.

Розділом 2 "Класифікація будівель та споруд" Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 р. № 507 (чинний з 01.01.2001 р.) визначено групу 123 "Будівлі торговельні". Цей клас включає клас 1230 "Будівлі торговельні": - торгові центри, пасажі, універмаги, спеціалізовані магазини та павільйони, зали для ярмарків, аукціонів, виставок, криті ринки, станції технічного обслуговування автомобілів та т. ін. Цей клас включає також: - підприємства та установи громадського харчування (їдальні, кафе, закусочні та ін.) - приміщення складські та бази підприємств торгівлі й громадського харчування - підприємства побутового обслуговування. Клас 1230 "Будівлі торговельні" включає підкласи 1230.1 "торгові центри, універмаги, магазини", 1230.2 "криті ринки, павільйони та зали для ярмарків", 1230.3 "станції технічного обслуговування автомобілів", 1230.4 "їдальні, кафе, закусочні та т. ін.", 1230.5 "бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування", 1230.6 "будівлі підприємств побутового обслуговування", 1230.9 "будівлі торговельні інші".

При цьому, колегія суддів зазначає, що ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений у постанові від 31.01.2018 у справі №822/2624/16.

Судовим розглядом встановлено та не спростовано відповідачем, що належні позивачу нежитлові приміщення №VII, 121 загальною площею 178,80 кв.м. в літ. "В-4" є підвалом та сходинковою клітиною, нежитлове приміщення 1-го поверху №ХІІ загальною площею 21,10 кв.м. в літ. "В-4" є сходинковою клітиною, які знаходяться у виробничому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформації технічних паспортів на виробничий будинок (нежитлові приміщення), складених Харківським міським бюро технічної інвентаризації (а.с. 17 - 19, 23 - 25).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що зазначені будівлі відносяться до категорії "інші будівлі".

Контролюючим органом обчислено базу оподаткування на підставі даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в яких відомості щодо цільового призначення приміщень відсутні.

При обрахуванні позивачу податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік податковий орган виходив з того, що всі належні позивачу на праві власності нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відносяться до "будівель торговельних" та застосував ставку податку 1 відсоток до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.

Як зазначив в письмових пояснених представник відповідача, такі висновки ґрунтуються на тому, що адреса нежитлових приміщень позивача повністю співпадає з місцем розташування Торгівельно-розважального центру " Протон ", а також, що основним видом діяльності позивача є надання в оренду приміщень. (а.а.115-116).

Колегія суддів зазначає, що такі висновки ґрунтуються на припущеннях, оскільки належними доказами не доведено надання позивачем в оренду належних їй приміщень Торгівельно-розважального центру " Протон ", та використання їх саме як "будівель торговельних".

Крім того, співпадіння адреси місцезнаходження приміщень, що належать позивачу та іншій особі, а також наявність у позивача права на здійснення такого виду господарської діяльності, як надання в оренду приміщень, не свідчить про те, що приміщення використовуються як торгівельні.

Судом першої інстанції вірно визначено, що за своїми характеристиками належні позивачу на праві власності нежитлові приміщення за функціональним призначенням є підвалом та сходинковими клітинами та знаходяться у виробничому будинку, що підтверджується матеріалами справи, отже ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості повинна бути застосована податковим органом 0,1 відсотка до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування як за «інші будівлі».

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем при визначенні податкових зобов`язань позивача за 2019 рік не доведено правомірність застосування ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що застосовуються до категорії нежитлових приміщень "Будівлі торгівельні", у розмірі 1% від бази оподаткування, а тому податкове повідомлення-рішення від 16.06.2020 року №0-20302 в частині нарахування податку в розмірі 3 357,60 грн. та №0-20302 в частині нарахування податку в сумі 880,5 грн. правомірно скасовані судом.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив додаткове судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 по справі № 520/17728/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 05.07.2021 року