Справа № 640/31342/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року м. Київ № 640/31342/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадженні, без виклику сторін, адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1) Міністерства юстиції України;

2) Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач 1, МЮУ), Колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі по тексту - відповідач 2, Колегія) з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 2 щодо винесення висновку за результатами розгляду скарги позивача та відповідача 1 щодо прийняття мотивованого рішення у формі наказу за результатами розгляду скарги позивача від 12 травня 2020 року №С-13432;

- зобов`язати відповідача 2 надати висновок за результатами розгляду скарги позивача від 12 травня 2020 року №С-13432;

- зобов`язати відповідача 1 прийняти мотивоване рішення у формі наказу про результати розгляду скарги позивача від 12 травня 2020 року №С-13432.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 2 за результатами розгляду скарги позивача не оформив висновок, а відповідач 1 не прийняв жодного рішення у формі наказу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/31342/20 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем 1 подано до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки із врахуванням обставин, викладених у висновку відповідача 2 МЮУ прийнято наказ від 23 грудня 2020 року №4431/5 про часткове задоволення скарги позивача.

Відповідач 2 відзиву на позовну заяву не надав.

Позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, в якій він просить пункт 3 прохальної частини позовної заяви змінити та викласти в наступній редакції: зобов`язати Офіс протидії рейдерства виконати в повному обсязі пункт 2 наказу МЮУ від 23 грудня 2020 року №4431/5 шляхом внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якими скасувати рішення від 14 вересня 2017 року №37079105, прийняте державним реєстратором Івано-Франківської філії Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпроміст» імені Ю.М. Білоконя Івано-Франківської області Цалин Ю.В.

Вирішуючи питання прийняття до розгляду поданої позивачем заяви керуючись статтею 47 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин першої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову тощо). Тобто, збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір заявлених вимог.

Разом з тим, під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві, тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов`язано з пред`явленням додаткових позовних вимог, про які не зазначалося в позовній заяві.

Дослідивши підстави подання заяви про зміну позовних вимог, суд зауважує, що обґрунтування останньої не відповідають меті частини першої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем фактично заявлено нові предмет та підстави позову, який обумовлений новими обставинами, що виникли 23 грудня 2020 року, тобто вже після подання первинної позовної заяви до суду та відкриття провадження у справі, що виходить за межі, передбачені частиною першою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України та свідчить про фактичне подання нового адміністративного позову, який підлягає окремому розгляду.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави вважати заяву про зміну позовних вимог такою, що відповідає вимогам статей 47, 166, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на що, остання підлягає поверненню заявнику без розгляду на підставі частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, як безпідставно подана.

Таким чином, суд розглядає адміністративну справу в межах заявлених у позовній заяві позовних вимог визнати протиправною бездіяльність відповідача 2 щодо винесення висновку за результатами розгляду скарги позивача та відповідача 1 щодо прийняття мотивованого рішення у формі наказу за результатами розгляду скарги позивача від 12 травня 2020 року №С-13432; зобов`язати відповідача 2 надати висновок за результатами розгляду скарги позивача від 12 травня 2020 року №С-13432; зобов`язати відповідача 1 прийняти мотивоване рішення у формі наказу про результати розгляду скарги позивача від 12 травня 2020 року №С-13432.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 12 травня 2020 року відповідачем 1 зареєстровано скаргу позивача на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 14 червня 2017 року №35668128.

За наслідками розгляду звернень позивача щодо скарги на рішення державного реєстратора відповідач 1 листом від 18 листопада 2020 року №51472/С-31110/33.3 повідомив, що висновок на наказ за результатом розгляду скарги перебувають в процесі оформлення та підписання; повідомлено, що належним чином засвідчені копії висновку та рішення будуть надіслані на адресу скаржника відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до висновку Комісії, датованого 03 вересня 2020 року рекомендовано скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, скасувати рішення від 14 червня 2017 року №35668128, від 15 червня 2017 року №35680330, від 14 вересня 2017 року №37079105, від 17 жовтня 2017 року №37599361, від 03 квітня 2018 року №40457640; в задоволенні інших вимог відмовити.

Наказом МЮУ від 23 грудня 2020 року №4431/5 «Про задоволення скарги» відповідно до частини третьої статті 26, підпункту «а» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано рішення від 14 червня 2017 року №35668128, від 15 червня 2017 року №35680330, від 17 жовтня 2017 року №37599361, №37600965, прийняті державним реєстратором виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Гардабура-Черпак Т.В., від 14 вересня 2017 року №37079105, прийняте державним реєстратором Івано-Франківської філії Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпроміст» імені Ю.М. Білоконя Івано-Франківської області Цалин Ю.В., від 03 квітня 2018 року №40457640, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області Пиць О.В.; в задоволенні інших вимог відмовлено; виконання наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.

У межах даної справи судом досліджується питання наявності чи відсутності в межах спірних відносин бездіяльності з боку відповідачів, яка полягає у не винесенні висновку за результатами розгляду скарги позивача та не прийнятті мотивованого рішення у формі наказу за результатами розгляду скарги позивача від 12 травня 2020 року №С-13432.

Відповідно до частин першої, другої статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на проведені державним реєстратором реєстраційні дії (крім випадків, якщо такі реєстраційні дії проведено на підставі судового рішення); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення (крім рішення, згідно з яким проведено реєстраційну дію), дії або бездіяльність державного реєстратора; 2) на дії або бездіяльність суб`єктів державної реєстрації.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги стосовно державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, які здійснюють свою діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову в задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування реєстраційної дії, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатом розгляду скарги, - у разі оскарження реєстраційної дії, рішення територіального органу Міністерства юстиції; б) проведення державної реєстрації - у разі оскарження відмови у державній реєстрації, зупинення розгляду документів; в) виправлення технічної помилки, допущеної державним реєстратором; в-1) про усунення порушень, допущених державним реєстратором з визначенням строків виконання наказу; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю (частини шоста статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України. Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду (частини дев`ята, десята статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015 (Порядок № 1128).

За приписами пункту 2 Порядку № 1128 розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом.

Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком.

Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

Пунктом 4 Порядку №1128 визначено, що розгляд скарги у сфері державної реєстрації здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до пункту 13 Порядку №1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:

1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;

2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

Згідно пункту 14 вказаного Порядку за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Не пізніше наступного робочого дня з дня прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні засвідчені в установленому законодавством порядку відповідні копії рішень Мін`юсту чи його територіального органу, копії висновків колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) розміщуються на офіційному веб-сайті Мін`юсту чи відповідного територіального органу.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», засвідчені в установленому законодавством порядку відповідні копії рішень Мін`юсту чи його територіального органу, копії висновків колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) разом із супровідним листом надсилаються скаржнику.

Системний аналіз положень законодавства дає підстави вважати, що Мін`юст формує комісію з питань розгляду скарг, яка розглядає відповідні звернення на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації; за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегія формує відповідний висновок, на підставі якого приймається рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні.

Позивачем зазначено у позовній заяві, що відповідачами порушено його права та законні інтереси шляхом вчинення бездіяльності, яка полягає у не винесенні відповідачем 2 висновку за результатами розгляду скарги позивача та не прийнятті мотивованого рішення у формі наказу за результатами розгляду скарги позивача від 12 травня 2020 року №С-13432 відповідачем 1.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що Комісією оформлено висновок, датований 03 вересня 2020 року, відповідно до якого рекомендовано скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, скасувати рішення від 14 червня 2017 року №35668128, від 15 червня 2017 року №35680330, від 14 вересня 2017 року №37079105, від 17 жовтня 2017 року №37599361, від 03 квітня 2018 року №40457640; в задоволенні інших вимог відмовити.

Відповідачем 1 винесено наказ від 23 грудня 2020 року №4431/5 «Про задоволення скарги», яким скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано рішення від 14 червня 2017 року №35668128, від 15 червня 2017 року №35680330, від 17 жовтня 2017 року №37599361, №37600965, прийняті державним реєстратором виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Гардабура-Черпак Т.В., від 14 вересня 2017 року №37079105, прийняте державним реєстратором Івано-Франківської філії Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпроміст» імені Ю.М. Білоконя Івано-Франківської області Цалин Ю.В., від 03 квітня 2018 року №40457640, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області Пиць О.В.; в задоволенні інших вимог відмовлено; виконання наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 13 червня 2017 року у справі №П/800/490/15 як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що у діях відповідачів відсутні ознаки бездіяльності, оскільки відповідачем 2 оформлено відповідний висновок, а відповідачем 1 з урахуванням даного висновку прийнято відповідний наказ за результатами розгляду скарги позивача в межах спірних відносин.

Таким чином, посилання позивача на порушення його прав та законних інтересів шляхом вчинення бездіяльності, яка полягає у не винесенні відповідачем 2 висновку за результатами розгляду скарги позивача та не прийнятті мотивованого рішення у формі наказу за результатами розгляду скарги позивача від 12 травня 2020 року №С-13432 відповідачем 1, не знайшли свого документального та нормативного підтвердження під час судового розгляду справи.

З урахуванням викладеного, оскільки Комісією оформлено висновок від 03 вересня 2020 року, відповідачем 1 винесено наказ від 23 грудня 2020 року №4431/5 «Про задоволення скарги», з урахуванням встановлення відсутності ознак бездіяльності відповідачів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва відповідачами доведено відсутність в межах спірних відносин ознак бездіяльності з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати не підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова