Справа № 420/9337/20
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9337/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., за участю секретаря судового засідання Рижук В.І., позивача ОСОБА_1 , представник відповідача не з`явився, представник третьої особи - не з`явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошової компенсації за речове майно, нарахованої та виплаченої у серпні 2016 року та у жовтні 2017 року як військовослужбовцю Збройних Сил України;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 у повному обсязі грошову компенсацію податку з доходів фізичних осіб у розмірі 12589 гривень 17 копійок, утриманого з грошової компенсації за речове майно, яка була виплачена на підставі: довідки №5 військової частини НОМЕР_1 за вих. № 154/54/4/1180 від 08.06.2015 та відомості на виплату грошей №378/1 військової частини НОМЕР_1 за серпень 2016 року; розрахункової відомості №352 військової частини НОМЕР_1 на виплату грошової компенсації за речове майно за жовтень 2017 року;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди у розмірі 200000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним, кадровим офіцером Збройних Сил України, 03.11.2016 до Одеського окружного адміністративного суду було подано адміністративний позов на бездіяльність Міністра оборони України та рішення Командувача ВМС ЗС України, який розглядався у справі №815/5826/16. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог у п.4 ним були заявлені наступні позовні вимоги: зобов`язати військові частини НОМЕР_2 та НОМЕР_1 : зробити перерахунок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період з 30.10.2002 по 25.07.2014 включно (розрахунок вказано в довідці № 154/54/4/1180 від 08.06.2015) за купівельними цінами на предмети речового майна, які діяли в ЗС України в серпні 2016 року; нарахувати та виплатити різницю коштів, отриману за результатами перерахунку грошової компенсації, попередньо провівши їх індексацію; виплатити в повному обсязі грошову компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошової компенсації за речове майно, розрахованої за цінами 2016 року.

Позивач вказав, що 12.05.2017 Одеський окружний адміністративний суд виніс постанову в адміністративній справі №815/5826/16, якою частково задовольнив його адміністративний позов. Суд зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити різницю грошової компенсації за неотримане ним речове майно за період з 30.10.2002 по 25.07.2014 включно за купівельними цінами на предмети речового майна, які діяли в ЗС України в серпні 2016 року. При цьому, суд першої інстанції не задовольнив позовну вимогу про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 виплатити у повному обсязі грошову компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, який буде утримано з грошової компенсації за неотримане позивачем речове майно за період з 30.10.2002 по 25.07.2014 включно, розраховану за цінами 2016 року.

Відносно цієї позовної вимоги у абзацах 7, 10 аркуша 7 постанови суд першої інстанції у справі №815/5826/16 виклав висновки, що позовні вимоги стосовно виплати позивачу в повному обсязі грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, яка буде утримана з компенсації за неотримане речове майно, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства та задоволенню не підлягають, позовні вимоги в цій частині є передчасними, заявленими на майбутнє, необґрунтованими, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Одеський апеляційний адміністративний суд 09.08.2017 постановив ухвалу у справі № 815/5826/16, якою залишив без задоволення апеляційну скаргу, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року залишив без змін. У абзаці 9 аркуша 9 та абзаці 4 аркуша 10 ухвали суд апеляційної інстанції виклав висновки, що позовні вимоги в цій частині є передчасними, заявленими на майбутнє, необґрунтованими, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Вищевказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 815/5826/16 дозволяють стверджувати, що цими судами не була задоволена позовна вимога про виплату ОСОБА_1 компенсації суми податку з доходів фізичних осіб.

Позивач вказав, що постанова суду від 12.05.2017 у справі №815/5826/16 набрала законної сили 09.08.2017, та відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені цим судовим рішенням, звільняються від доказування при розгляді іншої справи за його участю, що фактично унеможливило подання ним позовної заяви до адміністративного суду щодо виплати йому військовою частиною НОМЕР_1 грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, який був утриманий військовою частиною НОМЕР_1 з грошової компенсації за неотримане ним речове майно при нарахуванні та виплаті останньої у жовтні 2017 року на виконання постанови суду від 12.05.2017.

Позивач зазначив, що розмір податку з доходів фізичних осіб (за податковою ставкою 18%), який був утриманий військовою частиною НОМЕР_1 з грошової компенсації за неотримане ним речове майно складає 12589,17 грн. та підтверджується документами, які були оформлені у в/ч НОМЕР_1 при нарахуванні та виплаті цієї компенсації.

Позивач вказав, що 19.09.2017 ним була подана касаційна скарга у справі №815/5826/16, в якій він просив Вищий адміністративний суд України відмінити постанову суду від 12.05.2017 та ухвалу суду від 09.08.2017 в частині вищевказаної позовної вимоги та прийняти за цією позовною вимогою нову постанову суду, якою її задовольнити.

Верховний Суд, розглянувши 17.03.2020 адміністративну справу № 815/5826/16, залишив без змін постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.05.2017 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2017.

Позивач зазначив, що протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , як про те вказано вище, свідчіть про цілеспрямоване та навмисне порушення військовою частиною НОМЕР_1 протягом тривалого часу його прав та законних інтересів, як військовослужбовця та громадянина України. У серпні 2016 року відповідач встановленим законом порядком не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за 13 років безперервної військової служби з 30.10.2002 по 25.07.2014 на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 у справі № 2а-6803/09/1570. Внаслідок протиправних дій та рішень посадових осіб військової частини НОМЕР_1 були порушені права позивача та законні інтереси.

Позивач вказав, що найбільш суттєвими обставинами, які підтверджують заподіяння йому моральної шкоди, є: свідоме, навмисне, систематичне та тривале порушення військовою частиною НОМЕР_1 його прав, як військовослужбовця та громадянина України, у сфері грошового та речового забезпечення; порушення його нормального та звичного способу життя; тривалість та глибина його моральних страждань як громадянина, як кадрового офіцера ЗС України, як капітана 1 рангу, як батька та чоловіка.

Враховуючи глибину та психологічне проявлення моральних страждань, позивач вважає, що розмір грошових коштів, які він просить суд стягнути з військової частини НОМЕР_1 на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, є обґрунтованим.

Ухвалою від 28.09.2020 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 27.10.2020 року о 10:30 год.

Підготовче засідання 27.10.2020 року відкладено на 16.11.2020 року на 10:30 год.

Ухвалою від 16.11.2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів. Викликано сторони у підготовче засідання на 01.12.2020 року на 10:00 год.

Підготовче засідання 01.12.2020 року відкладено на 15.12.2020 року на 10:00 год.

Ухвалою від 15.12.2020 року зупинено провадження по справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Протокольною ухвалою від 01.06.2021 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 01.06.2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 24 червня 2021 року о 12 год. 00 хв.

У судове засідання, призначене на 24 червня 2021 року на 12 год. 00 хв., з`явився позивач.

Надіслана на адресу відповідача судова повістка повернулася до суду без вручення через відсутність адресата за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Ф.№ 20 Укрпошти (а.с.158). Згідно приписів ч.11 ст.126 КАС України вважається, що судова повістка вручена належним чином.

При цьому суд зауважує, що представник відповідача отримував у суді копії позовних матеріалів, ухвалу суду про відкриття провадження та судову повістку на 16.11.2020 року, подавав до суду клопотання 16.11.2020 року, 01.12.2020 року, а безпосередньо відповідач отримував поштову кореспонденцію від суду 06.11.2020 року та 24.11.2020 року (а.с.97, 898, 101, 122, 123).

Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив.

Повідомлена належним чином пор дату, час і місце розгляду справи третя особа про причини неявки суд не сповістила.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача та третьої особи, що не з`явилися.

Під час судового розгляду справи позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Третя особа пояснень щодо позову не подала.

Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року у справі №815/5826/16, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_3 задоволено частково. Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити різницю грошової компенсації за неотримане ОСОБА_1 речове майно за період з 30.10.2002 по 25.07.2014 включно за закупівельними цінами на предмети речового майна, які діяли в ЗС України в серпні 2016 року. Зобов`язав військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, за період з 26.07.2014 по 19.05.2015 включно. У задоволенні решти позовних вимог відмовив (а.с. 33-51).

Постановою Верховного Суду від 17.03.2020 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року у справі № 815/5826/16 залишено без змін (а.с. 8-25).

У справі № 815/5826/16 судоми встановлено, що в серпні 2016 року від військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 отримав компенсацію за неотримане речове майно за період з 30.10.2002 по 25.07.2014 включно, однак нарахування цієї компенсації проведено на підставі довідки №5 від 08.06.2015, яка складена відповідачем за цінами на предмети речового майна станом на 01.01.2015, що не відповідає вимогам пункту 5 Порядку №178, яким визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року.

З довідки №5 від 08.06.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 нараховано компенсацію за неотримане речове майно за період з 30.10.2002 по 25.07.2014 включно у розмірі 17032,72 грн. (а.с. 52-53).

Згідно відомості на виплату грошей № 378/1 за серпень 2016 року ОСОБА_1 отримав компенсацію за речове майно в сумі 13711,34 грн., сума компенсації ПДФО складає нуль гривень (а.с.54).

Відповідно до розрахункової відомості №352 на виплату грошової компенсації за речове майно за жовтень 2017 року ОСОБА_1 нараховано 52907,09 грн., з яких утримано 9523,28 18% ПДФО, 793,61 грн. - 1,5% військовий збір, сума до зарахування на картковий рахунок - 42590,20 грн. (а.с. 55).

З вказаних розрахункових відомостей вбачається, що компенсація ПДФО позивачу не нараховувалася та не виплачувалася.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, зокрема, передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Відповідно до пунктів 2-5 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 в редакції, чинній на момент виникнення спірних взаємовідносин), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України Про податок з доходів фізичних осіб.

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Таким чином, наведеними нормативними актами підтверджено право позивача на виплату йому грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, утриманого під час виплати йому грошової компенсації за речове майно, нарахованої за період проходження військової служби.

Як зазначено судом вище, під час виплати позивачу грошової компенсації за речове майно згідно довідки №5 від 08.06.2015 року у розмірі 17032,72 грн., з позивача утримано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 3035,89 грн. (18% від доходу), проте компенсацію ПДФО позивачу не сплачено.

Відповідно до розрахункової відомості № 352 на виплату грошової компенсації за речове майно за жовтень 2017 року, ОСОБА_1 нараховано грошову компенсацію за речове майно в сумі 52907,09 грн., з яких утримано ПДФО 9523,28 грн. (18% від доходу), однак компенсація ПДФО позивачу не виплачена.

Загальний розмір суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошової компенсації за речове майно, нарахованої та виплаченої позивачу у серпні 2016 року та у жовтні 2017 року, становить 12589,17 грн. (3035,89 грн. + 9523,28 грн.).

Доказів виплати позивачу грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошової компенсації за речове майно, нарахованої та виплаченої у серпні 2016 року та у жовтні 2017 року як військовослужбовцю Збройних Сил України у розмірі 12589,17 грн., відповідач суду не надав.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошової компенсації за речове майно, нарахованої та виплаченої у серпні 2016 року та у жовтні 2017 року як військовослужбовцю Збройних Сил України.

Тому для захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 у повному обсязі грошову компенсацію податку з доходів фізичних осіб у розмірі 12589 гривень 17 копійок, утриманого з грошової компенсації за речове майно, яка була виплачена на підставі: довідки №5 військової частини НОМЕР_1 за вих. № 154/54/4/1180 від 08.06.2015 та відомості на виплату грошей №378/1 військової частини НОМЕР_1 за серпень 2016 року; розрахункової відомості №352 військової частини НОМЕР_1 на виплату грошової компенсації за речове майно за жовтень 2017 року.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на його користь відшкодування заподіяної протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди у розмірі 200000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.17 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Обставинами, які підтверджують заподіяння позивачу моральної шкоди, є свідоме, систематичне та тривале порушення військовою частиною НОМЕР_1 прав позивача, як військовослужбовця та громадянина України, у сфері грошового та речового забезпечення, що призвело до порушення його нормального та звичного способу життя, змусило неодноразово звертатися до суду за захистом своїх прав.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тривалість порушення прав позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на викладене, суд оцінює моральні страждання позивача в 1200 грн.

Зазначений розмір відшкодування моральної шкоди, на думку суду, відповідає характеру, тривалості та тяжкості моральних страждань позивача та повністю їх компенсує, відповідає принципу розумності та справедливості.

Тому вимога позивача про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, в розмірі 1200 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), за участю третьої особи - Державної казначейської служби України (адреса: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошової компенсації за речове майно, нарахованої та виплаченої у серпні 2016 року та у жовтні 2017 року як військовослужбовцю Збройних Сил України.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 у повному обсязі грошову компенсацію податку з доходів фізичних осіб у розмірі 12589 гривень 17 копійок, утриманого з грошової компенсації за речове майно, яка була виплачена на підставі: довідки №5 військової частини НОМЕР_1 за вих. № 154/54/4/1180 від 08.06.2015 та відомості на виплату грошей №378/1 військової частини НОМЕР_1 за серпень 2016 року; розрахункової відомості №352 військової частини НОМЕР_1 на виплату грошової компенсації за речове майно за жовтень 2017 року.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої протиправною бездіяльністю моральної шкоди 1200 грн. (одну тисячу двісті гривень).

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 липня 2021 року.

Суддя В.В. Андрухів