Справа № 200/5913/21
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 р. Справа№200/5913/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши за участю секретаря судового засідання Котова С.Ю. адміністративну справу за позовом

Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3)

до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Глекова, 2)

про визнання протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецької області, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати постанову про накладення штрафу від 22 квітня 2021 року у розмірі 10200 гривень по ВП №60229008, постанову про закінчення виконавчого провадження від 22 квітня 2021 року по ВП № 60229008, винесені старшим державним виконавцем Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сіриком Станіславом Володимировичем при примусовому виконанні виконавчого листа №805/3980/18-а виданого 30 липня 2019 року Донецьким окружним адміністративними судом.

24 травня 2021 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом: надання документу на підтвердження сплати судового збору у розмірі встановленому законом або доказів на підтвердження неможливості його сплати; надання заяви про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску або докази на підтвердження дати отримання оскаржуваних актів індивідуальної дії.

04 червня 2021 року від позивача до суду надійшла заява щодо виконання ухвали суду, з якою позивачем надано копію платіжного доручення №691 від 02 червня 2021 року про сплату судового збору у сумі 4540,00 грн, заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 22 квітня 2021 року у розмірі 10200 гривень по ВП №60229008 та заяву про уточнення позовних вимог.

08 червня 2021 року ухвалою суду позивачу продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом уточнення позовних вимог, викладених в заяві про уточнення адміністративного позову.

24 червня 2021 року до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позовні вимоги викладено наступним чином: «Визнати протиправними та скасувати постанову про накладення штрафу від 22 квітня 2021 року у розмірі 10200 гривень по ВП № 60229008, постанову про закінчення виконавчого провадження від 22 квітня 2021 року по ВП № 60229008 винесених старшим державним виконавцем Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сіриком Станіславом Володимировичем при примусовому виконанні виконавчого листа № 805/3980/18-а виданого 30 липня 2019 року Донецьким окружним адміністративним судом».

29 червня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено на 05 липня 2021 року.

05 липня 2021 сторони відповідач відзиву на адміністративний позов не надав.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, та враховуючи скорочені строки розгляду даної категорії справ, суд дійшов висновку про можливість вирішення адміністративного спору за наявними в адміністративній справі матеріалами.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місце реєстрації, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 84122, Донецька обл., місто Слов`янськ, пл. Соборна, будинок 3, дата запису про державну реєстрацію: 27.06.2002, номер запису: 0008761, організаційно-правова форма: орган виконавчої влади.

Відповідач, Слов`янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), , місце реєстрації, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 84122, Донецька обл., місто Слов`янськ, вул. Глекова, будинок 2, дата запису про державну реєстрацію: 29.03.2007, номер запису: 0001436, організаційно-правова форма: орган виконавчої влади.

Відповідно до ст. 46 КАС України, ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», відповідач є суб`єктом владних повноважень, на якого покладено виконання рішень судів та інших органів.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що 18 березня 2020 року Головним управлінням отримано постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження № 60229008.

03 квітня 2020 року Головним управлінням надано заяву про виконання рішення суду за виконавчим провадженням № 60229008 про виконання судового рішення та надано підтверджуючі документи.

Позивач зазначає, що продовж 2020 - 2021 років до позивача від відповідача будь-які документи не надходили, проте, 13 квітня 2021 року Головним управлінням отримано постанову про накладення штрафу від 07 квітня 2021 року за невиконання судовою рішення без поважних причин.

Згодом 06 травня 2021 року Головним управлінням отримано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення де одним із додатків була постанова про накладення штрафу від 22 квітня 2021 року, підставою винесення вказаної постанови зазначено повторне невиконання рішення суду.

Позивач вважає дії старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східною міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) неправомірними, а постанову про накладення штрафу від 22 квітня 2021 року протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що позивачем рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року № 805 3980/18-а, яке набрало законної сили 30 листопада 2018 року, виконано в повному обсязі в межах функціональних повноважень та нормативно-правового поля, зокрема, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» 05.04.2018 здійснено ОСОБА_1 перерахунок пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, направленої Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України в Донецькій області від 13.03.2018 № 5807лк, сума доплати до пенсії розрахована на період з 01.01.2016 по 30.04.2018 у сумі 56 516,60 грн., також позивачем проведено доплату до пенсії у розмірі 8073,80 грн за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 та перераховано ОСОБА_1 на поточний рахунок в АТ «Ощадбанк» у квітні 2018 року разом з пенсією.

Доплата до пенсії у сумі 48 442,80 грн за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 виплачується на умовах та в порядку визначеному п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (у редакції чинній на дату виникнення спірних відносин), яка була прийнята на виконання ст.63 Закону № 2262, про що листом від 03 квітня 2020 року позивач повідомив державного виконавця.

Позивач вказує на те, що з метою отримання додаткових фінансових ресурсів на виплату заборгованості нарахованої за рішеннями суду Головним управлінням в межах закріплених повноважень, було направлено відповідне звернення до розпорядника коштів вищого рівня Пенсійного фонду України (лист від 22.12.2018 № 16150/03), проте, листом від 25.02.2019 № 5751/02-12 Пенсійний фонд України повідомив, що виплата заборгованості за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 виплачується у порядку визначеному Постановою №103.

Враховуючи викладене позивач зазначає, що не мав об`єктивної фінансової можливості виконати судове рішення, в частині повної сплати, оскільки кошти з Державного бюджету, згідно постанови № 103 на виплату перерахованих сум пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 у 2018 році не виділялись, вважає такі обставини поважними, оскільки, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при фактичній відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем десятиденною строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконані судове рішення.

Позивач посилається на позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 10 вересня 2019 року по справі № 0840/3476/18, від 07 листопада 2019 року по справі № 420/70/19 та від 15 квітня 2020 року у справі №811/1324/18, від 15 травня 2020 року у справі №812/1813/18 щодо цього питання.

Також позивач зазначає, що старшим державним виконавцем Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіональною управління Міністерства юстиції (м. Харків) 22 квітня 2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404 та скеровано до Слов`янського відділу ГУ НП в Донецькій області повідомлення про вчинення позивачем кримінального правопорушення у порядку статті 75 Закону № 1404,та ст. 382 Кримінальною кодексу України.

Позивач вважає означену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав, оскільки невиконання судовою рішення в частині виплати доплати за рішенням суду було допущено Головним управлінням з поважних причин, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновків щодо повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, та як наслідок відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404, при цьому позивач посилався на правову позицію викладено в постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року по справі №243/7271/18.

Дослідивши надані сторонами документи суд встановив наступне.

Витребувані ухвалою про відкриття провадження в адміністративній справі матеріали виконавчого провадження відповідачем до суду не надано, як і не надано відзиву на адміністративний позов.

07.10.2019 року постановою державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження № 60229008 на підставі виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року по справі № 805/3980/18-а про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити перераховану ОСОБА_1 пенсію з 01.01.2016, з урахуванням проведених виплат. Копії постанови скеровано сторонам виконавчого провадження згідно супровідного листа № 10228/43558 від 07.10.2019 року.

03.04.2020 року позивач направив відповідачу заяву про виконання рішення суду ВП № 60229008, якою повідомлено, що про проведення перерахунку пенсії стягувача та подальшу виплату різниці відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та надано документи на підтвердження здійснення перерахунку.

07.04.2021 року постановою державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 60229008 на позивача накладено штраф у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду без поважних причин.

В заяві про уточнення позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року у справі № 200/4869/21 визнано протиправною та скасовано постанову Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про накладення штрафу від 07.04.2021 року ВП № 60229008 у розмірі 5100,00 грн, що підтверджено відомостями Комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду».

22 грудня 2018 позивач звернувся до Пенсійного фонду України за отриманням рекомендацій щодо виконання рішення суду по справі №805/3980/18-а.

Листом № 5251/02-18 від 25.02.2019 Пенсійний фонд України рекомендував виконувати рішення суду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

22.04.2021 року постановою державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 60229008 на позивача накладено штраф у розмірі 10200,00 грн за повторне невиконання рішення суду без поважних причин.

22.04.2021 року постановою державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 60229008 виконавче провадження закінчено відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

27.04.2021 року відповідачем направлено до Слов`янського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини справи відповідачем не спростовані та підтверджуються відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та може бути розцінено як їх визнання.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України № 1404-VIII), визначає виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним з принципів, на якому базується виконавче провадження - це обов`язковість виконання рішень.

Статтею 5 Закону України № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст. 18 Закону України № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначено ст.ст. 63, 75 Закону України № 1404-VIII.

Вказаними нормами визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

В залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України Про виконавче провадження. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України "Про виконавче провадження" , можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.

Пунктом 3 вказаної постанови Кабінету Міністрів України № 103 ухвалено перерахувати з 1 січня 2016 року пенсії, призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції". Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.

Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 1 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року;

з 1 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Тобто, ця постанова Кабінету Міністрів України №103 визначає порядок виплати перерахований пенсій, який, зокрема, передбачає здійснення таких виплат після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету, не змінюючи при цьому регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсій колишнім працівникам міліції.

Таким чином, вказана постанова Кабінету Міністрів України №103 від 21 лютого 2018 року фактично запровадила поетапний порядок виплати перерахованих за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року пенсій колишнім військовослужбовцям, при цьому обумовивши виплату перерахованих пенсій виділенням коштів на їх фінансування з державного бюджету.

При цьому, цією постановою не змінюється регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсій, а лише визначено порядок виплати перерахованих виплат.

Враховуючи приписи статті 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тож саме від Уряду залежить можливість Пенсійного фонду України забезпечити реалізацію та виконання своїх повноважень.

В свою чергу Кабінетом Міністрів України, виходячи із фінансово - економічних можливостей, прийнято постанову від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", якою врегульовано порядок виплати коштів за період з 01 січня 2016 року і в подальшому, запровадивши поетапний порядок виплати перерахованих пенсій вищевказаним особам.

Тож у контексті обставин цієї справи не можна дійти висновку, що позивачем не були перераховані означені кошти без поважних причин.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі №405/3663/13-а, від 21 лютого 2018 року у справі №814/2655/14, від 10 вересня 2019 року у справі №0840/3476/18, від 13 червня 2018 року у справі № 757/29541/14-а, від 09 грудня 2020 року у справі №522/19758/18.

Державним виконавцем в оскаржуваній постанові про накладення штрафу не надано вмотивованого обґрунтування про визнання або не визнання причин не виконання рішення суду неповажними.

Отже, суд вважає, що оскаржувана у цій справі постанова державного виконавця від 22.04.2021 року ВП№60229008 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн підлягає скасуванню.

Оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження винесена на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», яким визначено, що Виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Частиною 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З матеріалів адміністративного позову встановлено, що повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення направлено до правоохоронного органу 27.04.2021 року, однак виконавче провадження закінчено 22.04.2021 року.

Тобто вказане повідомлення було складено та направлено в закінченому виконавчому провадженні, проте, ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що направлення повідомлення або передує або відбувається одночасно з винесенням постанови про закінчення.

Крім того, приписи Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають здійснення виконавчих дій в межах завершеного виконавчого провадження.

Поряд з цим, суд приймає до уваги доводи позивача щодо відсутності повторності та поважності причини невиконання рішення суду.

Враховуючи викладене, постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною та безпідставною, з огляду на що протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту та відновлення своїх прав.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачено 4540,00 грн судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи викладене, суд підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Глекова, 2, ) про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сірика С.В. про накладення штрафу ВП № 60229008 від 22 квітня 2021 року у розмірі 10200 гривень.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сірика С.В. про закінчення виконавчого провадження ВП № 60229008 від 22 квітня 2021 року з примусового виконання виконавчого листа № 805/3980/18-а, виданого 30 липня 2019 року Донецьким окружним адміністративним судом.

Повний текст рішення складено та підписано 05 липня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко