Справа № 160/6417/21
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2021 року Справа № 160/6417/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним рішення (дії) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 від 14.11.2020 та 17.03.2021, а фактично відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити за заявою від 14.11.2020 з 01.10.2020 (лист заступника голови ПФУ І.Ковпашко) перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій, наданої прокуратурою Дніпропетровської області від 21.10.2020 №21-334вих.20 без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат та різниці пенсії за минулий час не більше як за 12 місяців з моменту набуття права на її підвищення;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити за заявою від 17.03.2021 з 01.02.2021 (лист відповідача від 09.04.2021) перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій, наданої прокуратурою Дніпропетровської області від 16.02.2021 №21-24вих-20, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат та різниці пенсії за минулий час не більше як за 12 місяців з моменту набуття права на її підвищення;
- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області моральну шкоду у розмірі 300 000 грн;
- враховуючи антисоціальну поведінку та тривале невиконання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області Рішення КСУ та законодавства України щодо перерахунку пенсії, з метою спонукання відповідача до виконання рішення суду, встановити ГУ ПФУ в Дніпропетровській області строк в один місць з дня набрання рішенням суду законної сили для подання звіту про виконання рішення;
- попередити ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про можливість застосування заходів, передбачених ч.2 ст.382 КАС України.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач є пенсіонером органів прокуратури, якому призначено пенсію за вислугу років у відповідності до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати. У зв`язку з підвищенням посадового окладу та надбавки працівникам органів прокуратури України, позивач звернувся з відповідними заявами до відповідача, проте останнім проведено перерахунок пенсії із розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати із застосуванням обмеження граничного розміру, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Від позивача до суду надійшов лист, в якому останній просить розглянути позовну заяву без ненаданого відзиву.
Також позивач направив до суду копію постанови Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №589/3997/16-а, оскільки дана постанова, на думку позивача, має бути застосована до розгляду його справи.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Щодо зобов`язання здійснити перерахунок за заявою від 14.11.2020, то відповідач у відзиві зазначив, що після надходження до органу пенсійного фонду актуальної довідки, позивачу було проведено перерахунок пенсії з 01.10.2020.
Щодо зобов`язання здійснити перерахунок за заявою від 17.03.2021, то відповідач зазначив, що п.7 Постанови №1155 встановлено, що зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із Законом України «Про прокуратуру».
Щодо перерахунку без обмеження максимальним розміром, то відповідач, посилаючись на ст.86 Закону №1697 вказав, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Стосовно відсоткового розміру заробітної плати відповідач наголосив на тому, що право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу.
Заперечуючи проти стягнення з відповідача моральної шкоди, останній зазначив, що позивачем не надано жодного доказу в підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань та їх зв`язку з діяннями відповідача, а також позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заявленої суми в розмірі 300 000 грн. моральної шкоди.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789 виходячи із розміру 90% від заробітної плати.
Позивач 14.11.2020 звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області від 21.10.2020 №21-334вих20 з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати без обмеження її максимального розміру.
За результатами розгляду заяви позивача, відповідач листом від 26.11.2020 №0400-010305-8/113101 повідомив, що для проведення перерахунку позивачу необхідно дооформити довідку, а саме: вказати вірну посаду.
Вподальшому, позивач 17.03.2021 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області від 16.01.2021 №21-24вих21 з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати без обмеження її максимального розміру з урахуванням раніше проведених виплат та різниці пенсії за минулий час не більше як за 12 місяців з моменту набуття права на її підвищення.
Вважаючи дії відповідача під час проведення перерахунку протиправними в частині застосування 60% від суми місячної заробітної плати та обмеживши розмір пенсії 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих було визначено статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789 (далі - Закон №1789).
Згідно з частинами 1, 2 статті 50-1 Закону №1789 (в редакції Закону №2663 від 12.07.2001, чинної на момент призначення позивачу пенсії) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Частиною 12 статті 50-1 Закону №1789 визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.
Згідно з частиною 17 статті 50-1 Закону №1789 призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівниками виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
Отже, на момент призначення позивачу пенсії порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені у частинах 12 та 17 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789.
В подальшому, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668 від 08.07.2011 до статті 50-1 Закону №1789 внесено нову норму, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Цим же Законом зменшено максимальний розмір при призначенні пенсії до 80 відсотків місячного заробітку.
Разом з тим, положення статті 50-1 Закону №1789 щодо підстав та порядку перерахунку пенсій прокурорам змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668 від 08.07.2011 не зазнали. Відбулась лише зміна порядкового номеру частин статті, що регламентували вказаний порядок та підстави.
Так, згідно з частинами 13 та 18 статті 50-1 Закону №1789 (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011) обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.
Надалі, Законом України «Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76 (далі - Закон №76) до статті 50-1 Закону №1789 внесено зміни, зокрема, частину 18 статті 50-1 Закону №1789 викладено у наступній редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».
Новий Закон України від 14.10.2014 №1697 «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697) набрав чинності з 15.07.2015.
Відповідно до частини 20 статті 86 Закону №1697 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 3 розділу XII Прикінцевих положень Закону №1697 попередній Закон України «Про прокуратуру» із змінами частково втратив чинність, окрім, зокрема, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1 Закону.
Крім того, Законом України від 02.03.2015 №213 (далі - Закон №213) внесено зміни до статті 50-1 Закону №1789, а саме: в частину 15 статті 50-1 Закону №1789, згідно якої визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Також, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України №213 передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 вказаного Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, «Про прокуратуру».
Відповідно до ч.2, 3 ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
З матеріалів справи вбачається, що на момент призначення позивачу пенсії, її порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені ст.50-1 Закону України «Про Прокуратуру» від 05.11.1991 №1789.
Таким чином, враховуючи те, що позивач вже є пенсіонером за вислугою років і пенсія була призначена до 01.01.2016, то до розміру пенсії позивача не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом №1697.
Отже, суд зазначає, що застосування нових положень до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, суперечить вимогам ч.1 ст.58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність.
Тобто, безпідставним є застосування до даних правовідносин норм Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697, оскільки вказаний закон поширює свою дію на прокурорів та слідчих органів прокуратури, яким пенсія призначена та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності.
Те саме стосується і положень п.13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Аналогічна правова позиція викладена у Рішенні Верховного суду від 14.09.2020 справа №560/2120/20, у зразковій справі про перерахунок пенсій прокурорів відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019.
З огляду на викладене, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норми, що визначали умови та порядок перерахунку пенсії в редакції на момент її призначення позивачу.
Крім того, звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до ст.22 Конституції України не допускається.
Також, у рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 №5-р/2018 зазначено, що положення ч.3 ст.22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності. Зміст права громадян на соціальний захист, гарантований ст.46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48). На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.
Новий порядок призначення та виплати пенсій, встановлений Законами України від 28.12.2014 №76 та від 14.10.2014 №1697 не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання ними чинності, а тому до цих спірних правовідносин слід застосовувати норми ст.50-1 Закону №1789 (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), оскільки редакції вказаних законів звужують права позивача в частині розміру пенсії.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним рішення (дії) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не розгляду заяв від 14.11.2020 та від 17.03.2021, то суд зазначає, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки в матеріалах справи містяться листи, якими надано відповіді позивачу за результатами розгляду його заяв від 14.11.2020 та від 17.03.2021.
Щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 300 000 грн., суд зазначає наступне.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіянні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Позивач повинен довести, що страждання (душевні або фізичні) мали місце. Душевні страждання завжди конкретні - вони повинні виражатись у конкретній емоційній формі, мати облік, а не бути «взагалі».
Усі спори про відшкодування моральної шкоди є індивідуальними та повинні розглядатись виходячи із суб`єктивних обставин кожної конкретної справи.
Спричинення моральної шкоди у будь-яких правовідносинах згідно з вимогами законодавства не є матеріально-правовою презумпцією. Тому має і вводитись сам факт спричинення моральної шкоди та її розмір.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Позивачем не зазначено розрахунок та належне обґрунтування розміру заявленої суми моральної шкоди.
Оцінці судом підлягає співвідношення розміру заявленої моральної шкоди до фактично їй вчиненій та ступінь впливу таких негативних явищ на особу.
З огляду на вказане, позовна вимога про стягнення моральної шкоди, задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги позивача про встановлення судового контроль за виконанням судового рішення, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Здійснивши системний аналіз положень КАС України, суд вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, а отже наділений правом, а не закріпленим обов`язком, під час прийняття рішення у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а у разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладанням штрафу.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.
З огляду на не наведення заявником аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів, як встановлення судового контролю і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення в даній справі, шляхом подання звіту про виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Зі змісту позовної заяви не вбачається, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть в подальшому очікуваного результату, або, що відповідач буде створювати перешкоди для виконання такого рішення.
Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 31.08.2018 у справі №235/7638/16-а.
Заявник не навів жодних обґрунтувань та не надав жодних доказів, які б підтверджували необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення, а тому суд доходить висновку про відмову позовних вимог в даній частині.
Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Оскільки відповідачем не доведено правомірності своїх дій під час проведення перерахунку пенсії, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи положення ст.139 КАС України та часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 454,00 грн.
Керуючись ст.ст.77, 139, 241-246, 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не застосування під час проведення перерахунку пенсії за вислугою років 90% від суми місячної заробітної плати та застосовувавши обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом №1697.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити за заявою від 14.11.2020 з 01.10.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789 (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій, наданої прокуратурою Дніпропетровської області від 21.10.2020 №21-334вих.20 без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат та різниці пенсії за минулий час не більше як за 12 місяців з моменту набуття права на її підвищення.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити за заявою від 17.03.2021 з 01.02.2021 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій, наданої прокуратурою Дніпропетровської області від 16.02.2021 №21-24вих-20, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат та різниці пенсії за минулий час не більше як за 12 місяців з моменту набуття права на її підвищення.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська