Справа № 120/832/21-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

м. Вінниця

02 липня 2021 р. Справа № 120/832/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у порядку письмового провадження клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом Приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвалою від 05.02.2021 року вирішено задовольнити заяву приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 про забезпечення адміністративного позову. Зупинити дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 29.01.2021 року, оформленого протоколом № 51, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 (посвідчення №0049 від 20.06.2017 року, видане Міністерством юстиції України) до дисциплінарної відповідальності та застосування до приватного виконавця ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на чотири місяці до набрання законної сили рішенням суду по суті спору.

Заборонити Міністерству юстиції України вносити в Єдиний реєстр приватних виконавців України інформацію про рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 29.01.2021 року, яке оформлено протоколом №51, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 (посвідчення №0049 від 20.06.2017 року, видане Міністерством юстиції України) до дисциплінарної відповідальності та застосування до приватного виконавця ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на чотири місяці до набрання законної сили рішенням суду по суті спору.

Не погодившись з таким рішенням суду, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 року апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено. Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 05.02.2021 року скасовано та вирішено прийняти постанову, якою в задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

14.06.2021 року позивач повторно звернувся до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, у якому просить вжити заходи забезпечення позову приватного виконавця ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом №51 від 29.01.2021 року, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 (здійснює діяльність приватного виконавця на підставі посвідчення №0049 виданого 20.06.2017 року Міністерством юстиції України) до дисциплінарної відповідальності та застосування до приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на чотири місяці, а саме: заборонити Міністерству юстиції України вносити інформацію про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_2 до Єдиного реєстру приватних виконавців України на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформленого протоколом №51 від 29.01.2021 року - до набрання законної сили остаточним судовим рішенням по даній справі.

В обгрунтування вищезазначеного клопотання позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та унеможливити ефективний захист та поновлення його прав як приватного виконавця, адже після прийняття наказу Міністерства юстиції України запис про зупинення діяльності приватного виконавця має бути внесений до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

На переконання позивача, настання вказаних правових наслідків зумовить неефективність судового захисту та неможливість виконати рішення суду у випадку задоволення позову, оскільки строк розгляду справи у загальному провадженні у суді першої інстанції складає 120 днів (включаючи стадії підготовчого провадження та розгляду по суті), що співмірно 4-місячному строку зупинення його професійної діяльності, тобто, навіть якщо позов буде задоволено, то без вжитих заходів забезпечення позову позивач вважає, що він відбуде строк дисциплінарного стягнення, законність якого він оскаржує, якраз до закінчення розгляду справи судом першої інстанції.

Окрім того, у заявленому клопотанні вказується, що в разі вирішення справи по суті на користь позивача автоматично не будуть відшкодовані збитки, зумовлені простоєм його професійної діяльності внаслідок незаконно накладеного стягнення, адже для цього потрібно подавати окремий позов і результати його розгляду заздалегідь не визначені.

Також, приватний виконавець ОСОБА_2 вважає, що оскаржуване рішення містить явні ознаки протиправності, адже протокол від 29.01.2021 року складено з порушенням п. 28 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.11.2017 року № 3791/5.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що наявні всі необхідні умови для забезпечення позову.

Вирішуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Положеннями пунктів 1, 2 частини 1 ст. 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Крім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 року у справі № 826/10936/18, від 22.11.2019 року у справі № 640/18007/18.

Приписами частини 1 статті 39 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що дисциплінарна комісія приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія) утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків.

За змістом частин 2 і 3 статті 40 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України. Про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Згідно з частинами 3 і 4 статті 43 зазначеного Закону зупинення діяльності приватного виконавця за наявності підстав та в порядку, визначеному цією статтею, здійснюється шляхом видання наказу Міністерством юстиції України. З дня внесення інформації про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України приватному виконавцю забороняється здійснювати діяльність приватного виконавця, крім дій, пов`язаних із передаванням виконавчих документів іншому приватному виконавцю або відповідному органу державної виконавчої служби.

Отже, внаслідок прийняття Дисциплінарною комісією приватних виконавців рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення його діяльності, яке вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України та як наслідок внесення відповідного запису до Єдиного реєстру приватних виконавців України, така особа не має права здійснювати відповідну професійну діяльність протягом установленого строку.

З матеріалів справи вбачається, що 29.01.2021 року Дисциплінарною комісією приватних виконавців прийнято рішення, оформлене протоколом №51 про притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на чотири місяці.

У свою чергу, у клопотанні про вжиття заходів забезпечення позову, яке надійшло до суду 14.06.2021 року, позивач просить заборонити Міністерству юстиції України вносити інформацію про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_2 до Єдиного реєстру приватних виконавців України на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформленого протоколом №51 від 29.01.2021 року - до набрання законної сили остаточним судовим рішенням по даній справі.

Водночас, суд зазначає, що відповідні відомості до Єдиного реєстру приватних виконавців України вносяться саме після прийняття Міністерством юстиції України наказу на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців. Так, до моменту прийняття відповідного наказу, відомості щодо зупинення діяльності приватного виконавця не можуть бути внесеними до реєстру.

У свою чергу, в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують прийняття Міністерством юстиції України наказу щодо притягнення позивача до відповідальності, не вказано про прийняття відповідного наказу після скасування ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 05.02.2021 року Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 року і у клопотанні про вжиття заходів забезпечення позову від 14.06.2021 року.

Окрім того, з приводу доводів сторони позивача про наявність явних ознак протиправності оскаржуваного в рамках даної справи рішення, як підстави для вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає, що оцінку факту допущення позивачем порушень при здійсненні виконавчих проваджень, їх характер та співмірність із застосованим заходом дисциплінарної відповідальності буде надано у рішенні суду за результатами розгляду адміністративного позову приватного виконавця ОСОБА_2, водночас явні ознаки протиправності оскаржуваного рішення у заяві про забезпечення позову заявником не наведені.

Відтак, враховуючи те, що на момент прийняття даної ухвали у суду відсутні відомості щодо винесення наказу Міністерством юстиції України щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця ОСОБА_2, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі "Беєлер проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України" Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати "справедливий баланс" між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні правові підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що дата постановлення даної ухвали зумовлена перебуванням головуючої судді у щорічній відпустці з 01.06.2021 року по 30.06.2021 року включно.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна