Справа № 160/13606/20
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2021 року м. Дніпросправа № 160/13606/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року (суддя Сидоренко Д.В.) у справі №160/13606/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №003811/16- 5850-0422 від 28.02.2019 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у загальному розмірі 70037 (сімдесят тисяч тридцять сім) гривень 46 копійок;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №003811/17- 5850-0422 від 28.02.2019 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у загальному розмірі 162641 (сто шістдесят дві тисячі шістсот сорок одна) гривня 41 копійка;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0003811- 5850-0422 від 28.02.2019 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у загальному розмірі 189223 (сто вісімдесят дев`ять тисяч двісті двадцять три) гривні 09 копійок.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що всі оскаржувані рішення було винесено в один день 28.02.2019р., хоча мали бути винесені до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), тобто вказані рішення прийнятті з порушенням процедури їх прийняття. Також позивач вказував на неналежне вручення податкових повідомлень рішень, внаслідок невідповідності податкової адреси, зазначеної в оскаржуваних рішеннях, адресі реєстрації позивача.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

За наслідками розгляду справи судом встановлено, що спірними податковими-повідомленнями рішеннями позивачу визначено податкові зобов`язання за період 2016-2018 роки.

Суд першої інстанції зазначив, що хоча контролюючим органом і не було дотримано строків обчислення податкових зобов`язань (до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком)), але такі податкові зобов`язання визначені за податкові періоди у межах строків, що передбачені ст..102 ПК України.

З цих підстав суд першої інстанції, врахувавши те, що позивач є платником податку, як власник об`єктів нерухомості, вказав на правомірність та обґрунтованість оскаржуваних рішень відповідача.

Щодо аргументів позивача про невідповідність адреси, на яку направлено оскаржувані рішення, суд вказав на те, що податкова адреса позивача зазначена в інформаційних базах контролюючого органу, а інформації про зміну адреси позивачем до контролюючого органу надано не було, хоча такий обов`язок покладено саме на платника податку.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що встановлені судом обставини справи, які свідчать про порушення контролюючим органом строків обчислення податкових зобов`язань, направлення податкових повідомлень-рішень на адресу, за якою позивач не проживає, свідчить про те, що у спірних відносинах відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законом, а отже наявні підстави для скасування оскаржуваних рішень відповідача. Крім цього, позивач вказує на те, що судом першої інстанції взагалі не було надано оцінки аргументам позивача про те, що належний йому об`єкт нерухомості відноситься до будівель промисловості, які не є об`єктом оподаткування.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач є власником об`єкта нерухомості нежитлова будівля загальною площею 13275,30кв.м. (розмір частки у праві спільної власності 12706,36кв.м.

28.02.2019р. ГУ ДФС у Дніпропетровській області винесені наступні податкові повідомлення рішення:

- №003811/16-5850-0422 від 28.02.2019 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у загальному розмірі 70037 (сімдесят тисяч тридцять сім) гривень 46 копійок;

- №003811/17-5850-0422 від 28.02.2019 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у загальному розмірі 162641 (сто шістдесят дві тисячі шістсот сорок одна) гривня 41 копійка;

- №0003811- 5850-0422 від 28.02.2019 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у загальному розмірі 189223 (сто вісімдесят дев`ять тисяч двісті двадцять три) гривні 09 копійок.

Вказані рішення відповідача позивачем оскаржені у судовому порядку з підстав недотримання контролюючим органом строків обчислення податкових зобов`язань та з підстав не належного їх вручення, внаслідок невідповідності податкової адреси, зазначеної в оскаржуваних рішеннях, адресі реєстрації позивача.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Положення підпункту 266.2.1, підпункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Ураховуючи підстави заявленого позову позивачем не заперечувалося те, що він є платником податку, а належні йому об`єкти нежитлової нерухомості є об`єктом оподаткування.

З приводу підстав заявленого позову суд першої інстанції правильного виходив з того, що у відповідності із пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України податкове повідомлення-рішення про сплату податку має бути надіслано платнику податку до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітнім) періодом (роком).

У спірному випадку, як правильно зазначив суд першої інстанції, контролюючим органом не було дотримано визначених строків для направлення податкового повідомлення-рішення на адресу позивача.

В той же час, порушення строків направлення податкового повідомлення-рішення, на думку суду апеляційної інстанції, не може свідчити про необґрунтованість нарахування контролюючим органом самих податкових зобов`язань. При цьому, суд враховує те, що предметом спору у цій справі не є дії чи бездіяльність відповідача, в частині дотримання строків направлення податкових повідомлень-рішень на адресу платника податку.

Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, сам факт недотримання контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення, не може бути безумовною підставою для скасування податкових повідомлень-рішень.

При цьому, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, податкові зобов`язання визначені за податкові періоди у межах строків, що передбачені ст..102 ПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі аргументи позивача, як недотримання контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення, не можуть підставою для задоволення позову.

Щодо іншої підстави заявленого позову неналежне вручення податкових повідомлень-рішень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказ (штрихкодовий ідентифікатор 547) вищезазначені податкові повідомлення - рішення направлені ОСОБА_1 за адресою, АДРЕСА_1 .

З наданого відповідачем скріншоту ITC «Податковий блок», вбачається, що місцем проживання (адреса відповідно до даних ДРФО) позивача зазначено: АДРЕСА_2 .

Тобто, відповідачем направлено податкові повідомлення-рішення на адресу позивача, інформація про яку була наявна у контролюючого органу.

Згідно паспортних даних позивача, місце проживання останнього зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , 18.12.2015р.

Встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано послався на таке.

Згідно з п. 63.1 ст. 63 Податкового кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У відповідності до пункту 63.2 статті 63 Податкового кодексу України взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

Пунктом 63.3. статті 63 Податкового кодексу України встановлено, що з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Згідно з п. 63.8. ст. 63 Податкового кодексу України особливості обліку платників податків за окремими податками, а також окремих категорій платників податків установлюються відповідними розділами цього Кодексу.

Відповідно до пункту 70.7 статті 70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Згідно з приписами статті 45 Податкового кодексу України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

З аналізу наведених норм права суд першої інстанції правильно зазначив те, що законом встановлено обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про зміну податкової адреси протягом місяця з дня, коли така зміна відбулася, у зв`язку з чим контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що такі аргументи позивача, як неналежне вручення податкових повідомлень-рішень, не можуть бути підставою для задоволення позову.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що сам факт направлення податкових повідомлень-рішень на помилкову адресу не може свідчити про неправомірність самих податкових повідомлень-рішень і, як наслідок, не може бути підставою для скасування цих рішень контролюючого органу.

Щодо аргументів позивача, які наведені в апеляційній скарзі, про те, що судом першої інстанції взагалі не було надано оцінки позиції позивача про те, що належний йому об`єкт нерухомості відноситься до будівель промисловості, які не є об`єктом оподаткування, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що такі обставини не були визначені підставами позову, а отже і не досліджувалися судом першої інстанції. У свою чергу, ч.5 ст.308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Отже, встановивши зазначені обставини справи, аргументи позивача, з якими останній пов`язує незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі №160/13606/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 01.07.2021р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк