Справа № 380/1492/21
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року справа №380/1492/21

зал судових засідань №14

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючої-судді Братичак У.В.,

секретар судового засідання Середа О.-В.І.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Ган Х.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення належних виплат при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася з позовною заявою до Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул.Городецького, 13, м.Київ, 01001; ), в якій просить:

- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні щодо неоспорюваної суми, належної до виплати (за 7 днів додаткової відпустки), по день фактичного розрахунку - за період з 28.07.2020 по 19.11.2020 в сумі 171 759,69 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів;

- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 недоплачену суму надбавки за стаж державної служби за весь період роботи (з 22.12.2017 по 28.07.2020) в сумі 13 235,72 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів;

- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 невиплачену при звільненні компенсацію за 16 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби в сумі 26 185,76 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів;

- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні щодо недоплаченої за період з 22.12.2017 по 28.07.2020 надбавки за стаж державної служби та невиплаченої компенсації за 16 днів додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби, за період з 20.11.2020 по день фактичного розрахунку - з розрахунку середньоденного заробітку у сумі 2 120,49 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів;

- зобов`язати Міністерство юстиції України здійснити перерахунок усіх виплат, які отримувала ОСОБА_1 , за період з 22.12.2017 по 28.07.2020 (індексація заробітної плати, премії, відпускні, матеріальні допомоги, допомоги на оздоровлення, оплата відряджень, лікарняних, відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами та інші виплати, які обчислюються від середньої заробітної плати), - із врахуванням того, що станом на 22.12.2017 стаж державної служби ОСОБА_1 становив 11 років 6 місяців та виплатити різницю належних до виплати (нарахованих на виконання рішення суду) та фактично виплачених ОСОБА_1 по усіх статтях видатків сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 22.12.2017 по 28.07.2020 працювала на посаді державного експерта експертної групи з доступу до правосуддя Директорату з прав людини, доступу до правосуддя та правової обізнаності Міністерства юстиції України. Однак, відповідачем протиправно до стажу її державної служби не включено стаж наукової роботи, зокрема період навчання в аспірантурі з відривом від виробництва (денна форма), тобто на час призначення на посаду стаж державної служби мав становити 11 років і 6 місяців. Внаслідок невірного обчислення стажу державної служби відповідачем на протязі часу перебування на посаді та при звільненні усі виплати були проведені у зменшеному розмірі (індексація заробітної плати, премії, відпускні, матеріальні допомоги, допомоги на оздоровлення, оплата відряджень, лікарняних, відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами та інші виплати, які обчислюються від середньої заробітної плати).

Також, під час звільнення з Міністерства юстиції України 28.07.2020 відповідачем не була виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки за стаж державної служби, а відповідні кошти були перераховані лише 19.11.2020, відтак з відповідача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою судді від 09.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 15.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» передбачено, що стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Стаж державної служби до набрання чинності цим Законом обчислюється відповідно до Порядку обчислення державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 «Про порядок обчислення стажу». Відповідно до абзацу сімнадцятого пункту 3 Порядку до стажу державної служби стаж наукової роботи, набутий в державних установах, організаціях, закладах на посадах, визначених переліком посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2004 № 257, незалежно від наявності перерв у роботі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 №257 затверджено перелік посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-1V рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" (далі-Перелік). До Переліку посада аспіранта, яку позивач обіймала з 01.11.2004 по 31.08.2007 не віднесена. Відтак усі виплати здійсненні позивачу у відповідності до норм чинного законодавства.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 працювала на посаді державного експерта експертної групи з доступу до правосуддя Директорату з прав людини, доступу до правосуддя та правової обізнаності Міністерства юстиції України з 22.12.2017 по 28.07.2020.

Наказом Мін`юсту від 28.07.2020 №2358/к ОСОБА_1 звільнено з посади державного експерта експертної групи з доступу до правосуддя Директорату з прав людини, доступу до правосуддя та правової обізнаності у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців з припиненням державної служби відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, пункту І частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

При звільненні позивачці виплачено вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат згідно з частиною четвертою статті 87 Закону України «Про державну службу» та грошову компенсацію за 03 календарні дні невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 22.12.2019 по 09.04.2020.

Також на підставі наказу Міністерства юстиції України від 16.11.2020 №3434/к «Про внесення зміни до наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2020 №2358/к «Про звільнення» виплачено компенсацію за 07 календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби за 2020 рік. Відповідні кошти в сумі 9222,3 грн. надійшли на картковий рахунок позивача 19.11.2020.

Усі проведені відповідачем виплати здійснені без врахування до стажу державної служби періоду з 01.11.2004 по 31.08.2007 протягом якого ОСОБА_1 була аспірантом Львівського національного університету ім. Івана Франка, тобто із врахуванням стажу на момент прийняття на посаду 8 років і 8 місяців.

Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1 встановлено, що:

- 01.11.2004 - зарахована до аспірантури Львівського національного університету імені Івана Франка (далі - ЛНУ ім. І. Франка) з відривом від виробництва;

- 01.09.2007 - переведена до заочної аспірантури ЛНУ ім. І. Франка у зв`язку з працевлаштуванням;

- 01.09.2007 - зарахована на посаду асистента кафедри цивільного права та процесу юридичного факультету ЛНУ ім. І. Франка;

- 01.07.2012 - переведена як обрана за конкурсом на посаду доцента цієї ж кафедри;

- 20.12.2017 - звільнена з посади доцента кафедри цивільного права та процесу ЛНУ ім. І. Франка за угодою сторін;

- 22.12.2017 призначена на посаду державного експерта експертної групи з доступу до правосуддя Директорату з прав людини, доступу до правосуддя та правової обізнаності як переможець конкурсу;

- 28.07.2017 звільнена із займаної посади у зв`язку зі скороченням посади державної служби. внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців з припиненням державної служби відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, пункту І частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Вважаючи, що неправомірне неврахування відповідачем до стажу державної служби періоду перебування на посаді аспіранта призвело до отримання усіх відповідних виплат у зменшеному розмірі, позивачка звернулась із даним позовом до суду.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робите те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII до стажу державної служби зараховуються:

1) час перебування на посаді державної служби відповідно до цього Закону;

2) час роботи на посадах, визначених пунктами 1-8, 9-1, 10 частини третьої статті 3 цього Закону;

3) час проходження дипломатичної служби на дипломатичних посадах;

4) час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування";

5) час перебування на посадах суддів;

6) час перебування на посадах прокурорів;

7) час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання;

8) час професійного навчання державного службовця з відривом від служби, якщо не пізніше 75 днів після його завершення така особа повернулася на державну службу, крім випадків, установлених законом;

9) період, коли державний службовець не працював з поважних причин, але залишався у трудових відносинах з державним органом;

10) час перебування державного службовця у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше ніж до досягнення дитиною шестирічного віку;

11) час роботи на посадах патронатної служби, зазначених у частині першій статті 92 цього Закону.

Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень Закону № № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Вказаний Закон набрав чинності 01.05.2016 року.

До 01.05.21016 року стаж державної служби обчислювався відповідно Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283), додатку до нього та інших нормативно-правових актів.

Пунктом 3 Порядку №283 було визначено, що до стажу державної служби включається стаж наукової роботи, набутий в державних установах, організаціях, закладах на посадах, визначених Переліком посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», затвердженим постановою КМУ від 04.03.2004 № 257, незалежно від наявності перерв у роботі.

Статтею 24 Закону України від 13.12.1991 № 1977-ХІІ «Про наукову і науково- технічну діяльність» було визначено, що для осіб, які працюють на посадах, що згідно із законодавством відносяться до посад державного службовця, попередній стаж наукової роботи, набутий в державних установах, організаціях, закладах, зараховується до стажу державної служби незалежно від наявності перерв у роботі, а для осіб, які працювали (працюють) на посадах наукових (науково-педагогічних) працівників, попередній стаж державної служби зараховується до стажу наукової роботи незалежно від наявності перерв у роботі.

Згідно зі статтею 22-3 вказаного Закону до стажу наукової роботи зараховувався, зокрема, час навчання в аспірантурі, ад`юнктурі чи докторантурі за денною (очною) формою навчання випускникам аспірантури, ад`юнктури, докторантури.

Статтею 37 Закону України від 26.11.2015 № 848-VIII «Про наукову і науково- технічну діяльність» (в редакції станом на 10.10.2017) визначено, що для осіб, які працюють на посадах, що згідно із законодавством належать до посад державного службовця, попередній стаж наукової роботи, набутий у державних установах, організаціях, закладах, зараховується до стажу державної служби незалежно від наявності перерв у роботі, а для осіб, які працювали (працюють) на посадах наукових (науково-педагогічних) працівників, попередній стаж державної служби зараховується до стажу наукової роботи незалежно від наявності перерв у роботі.

Відповідно до статті 35 цього Закону до стажу наукової роботи зараховується час навчання в аспірантурі, ад`юнктурі чи докторантурі за денною (очною) формою навчання випускникам аспірантури, ад`юнктури, докторантури.

Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набрав чинності 11.10.2017, статтю 37 Закону України від 26.11.2015 року № 848-VIII «Про наукову і науково-технічну діяльність» викладено у новій редакції, якою не передбачено зарахування наукового стажу роботи до стажу державної служби.

Враховуючи викладене, періоди навчання на денній формі навчання в аспірантурі та докторантурі в державних закладах до 11.10.2017 зараховуються до стажу державної служби.

Відповідні роз`яснення № 104 р/з від 23.07.2020 були надані також Національним агентством з питань державної служби.

Таким чином, станом на дату прийняття позивачки на посаду державного експерта експертної групи з доступу до правосуддя Директорату з прав людини, доступу до правосуддя та правової обізнаності їй повинен був бути зарахований до стажу державної служби період з 01.11.2004 по 31.08.2007 протягом якого ОСОБА_1 була аспірантом Львівського національного університету ім. Івана Франка, та відповідно стаж державної служби повинен був становити 11 років і 6 місяців.

Внаслідок, невірного обрахунку стажу державної служби позивачці не було здійснено компенсацію додаткової відпустки та інших виплат.

Так, відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про державну службу» стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною першою ст. 52 Закону надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Таким чином, розмір надбавки за вислугу років державної служби залежить від стажу державної служби.

Відповідно, позивач мала право на отримання надбавки за вислугу років (у % від посадового окладу):

- з 22.12.2017 - 33% за 11 років стажу державної служби:

- з 22.06.2018 - 36% за 12 років стажу державної служби;

- з 22.06.2019 - 39% за 13 років стажу державної служби;

- з 22.06.2020 до 28.07.2020 - 42% за 14 років стажу державної служби.

Згідно розрахунку можливих виплат за умови, що стаж державної служби ОСОБА_1 на день призначення на посаду становить 11 років 6 місяців, що долучений відповідачем до матеріалів справи, сума доплати становить 13169,72 грн.

Відповідно до статті 58 Закону України «Про державну службу» - за кожний рік державної служби після досягнення п`ятирічного стажу державної служби державному службовцю надається один календарний день щорічної додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів.

Таким чином, позивач мала право на додаткову відпустку:

- з 22.12.2017 до 21.06.2018 - 7 календарних днів за 11 років стажу державної служби;

-з 22.06.2018 - 8 календарних днів за 12 років стажу державної служби;

-з 22.06.2019 - 9 календарних днів за 13 років стажу державної служби;

-з 22.06.2020 до 28.07.2020 - 10 календарних днів за 14 років стажу державної служби.

Тобто загальна кількість додаткової відпустки за стаж державної служби, на яку мала право позивачка становить 34 календарні дні. При цьому у 2018-2019 роках було використано 11 календарних днів, за 7 календарних днів позивач отримала компенсацію 19.11.2020.

Таким чином, ще неоплаченими при звільненні залишилися 16 календарних днів додаткової відпустки.

Враховуючи, що відповідачем проведена компенсація додаткової відпустки за 7 календарних днів у розмірі 11456,27 грн., відтак за один день такої відпустки компенсація становить 1 636,61 грн. А тому, компенсація за 16 календарних днів відпустки становить 26185,76 грн. та підлягає стягненню з відповідача.

Окрім того, у зв`язку із невірним обчисленням стажу державної служби позивача, підлягають перерахунку та виплаті усі інші виплати, що здійснювались протягом перебування ОСОБА_1 на посаді у період з 22.12.2017 по 28.07.2020, як от відпустка щорічна, додаткова відпустка державного службовця, компенсація невикористаної відпустки (основна), додаткова відпустка на дітей, вихідна допомога, середньоденна зарплата, курси, нарада-навчання, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, компенсація відпустки (звільненим)), із врахуванням того, що станом на 22.12.2017 стаж державної служби ОСОБА_1 становив 11 років 6 місяців.

Щодо середнього заробітку за невчасний розрахунок при звільненні.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 Кодексу законів про працю України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 Кодексу законів про працю України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 Кодексу законів про працю України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Відтак Велика Палата Верховного Суду підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

Також зазначено про те, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Так, судом встановлено, що неоспорювана відповідачем сума компенсації за 7 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби була виплачена лише 19.11.2020, хоча позивачка була звільнена з держаної служби 28.07.2020.

Строк прострочення розрахунку становить 81 робочий день.

Сереньоденний заробіток позивача складає 20120,49 грн. згідно відомостей про заробітну плату за 2 місяці перед звільненням.

Враховуючи, що недоплачена сума додаткової відпустки становить 9222,3 грн. і є меншою ніж середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 171759,69 грн. (81 день затримки розрахунку*2120,49 грн.) суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 9222,3 грн./171759,69 грн. (сума компенсації за 7 календарних днів відпустки/середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,05. Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 2120,4 грн. (середня заробітна плата позивачки за один робочий день) х 0,05х 81 (день затримки розрахунку) = 8587,62 грн.

Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку підлягає стягненню на користь позивача у розмірі 8587,62 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі № 806/345/16, від 18 липня 2018 року у справі № 825/325/16, від 04.04.2018 року у справі №524/1714/16-а, у постанові Верховного Суду України від 24.10.2011 року у справі №6-39цс11.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні щодо недоплаченої за період з 22.12.2017 по 28.07.2020 надбавки за стаж державної служби та невиплаченої компенсації за 16 днів додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби, за період з 20.11.2020 по день фактичного розрахунку, то вказана вимога є передчасною, оскільки такі кошти позивачці не виплачені, а час затримки розрахунку при звільненні можна встановити лише після фактичної їх виплати.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо судового збору, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул.Городецького, 13, м.Київ, 01001; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні щодо неоспорюваної суми, належної до виплати (за 7 днів додаткової відпустки), по день фактичного розрахунку - за період з 28.07.2020 по 19.11.2020 в сумі 8 587,62 грн.

Стягнути з Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул.Городецького, 13, м.Київ, 01001; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) недоплачену суму надбавки за стаж державної служби за весь період роботи (з 22.12.2017 по 28.07.2020) в сумі 13 169,72 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул.Городецького, 13, м.Київ, 01001; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) невиплачену при звільненні компенсацію за 16 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби в сумі 26 185,76 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Зобов`язати Міністерство юстиції України (місцезнаходження: вул.Городецького, 13, м.Київ, 01001; ) перерахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) інші виплати (відпустка щорічна, додаткова відпустка державного службовця, компенсація невикористаної відпустки (основна), додаткова відпустка на дітей, вихідна допомога, середньоденна зарплата, курси, нарада-навчання, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, компенсація відпустки (звільненим)) за період з 22.12.2017 по 28.07.2020, із врахуванням того, що станом на 22.12.2017 стаж державної служби ОСОБА_1 становив 11 років 6 місяців.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено 29 червня 2021 року.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна