Справа № 400/565/21
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 р. № 400/565/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,

про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з позовом, у якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови позивачу в проведенні обчислення пенсії державного службовця з урахуванням складових заробітної плати для призначення пенсії, що відображені у довідках виданих Головним управлінням статистики 24.12.2020 №17-17т.2/3-39-20/40-20 та №17-17т.2/3-39-20/41-20 на дату звільнення з посади державного службовця;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити обчислення та виплату призначеної позивачу пенсії державного службовця, з урахуванням складових заробітної плати для призначення пенсії, що відображені у довідках виданих Головним управлінням статистики від 24.12.2020р №17-17т.2/3-39-20/40-20 та №17-17т.2/3-39-20/41-20 починаючи з 01.01.2020 року, з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що починаючи з 27.09.2014 року позивачу була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV)., однак він продовжував працювати на державній службі та йому було припинено виплату пенсії. Виплату пенсії за віком обчислену відповідно до Закону №1058-IV позивачу було поновено з 05.10.2017 року, на протязі двох з половиною років пенсія ОСОБА_1 не виплачувалась. Зважаючи на те, що пенсія державним службовцям, які продовжували працювати, не виплачувалась, позивач звернулась до відповідача в 2016 році з заявою щодо призначення пенсії державного службовця.

Відповідачем було проведено нарахування пенсії за віком відповідно до Закону №889 VIII та Постанови Кабінету Мністрів України від 16.09.2016 №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб». Але вказану пенсію, як працюючий державний службовець позивач не отримував.

14.08.2019 році позивач звернувся до відповідача з заявою відносно надання роз`яснень щодо поновлення та обчислення йому пенсії.

Відповідач надав роз`яснення та повідомив, що обчислення пенсії може бути проведено з дня звернення, але не раніше 01.01.2020 року.

29.01.2020 року позивач подав на адресу Пенсійного Фонду України в Миколаївській області заяву та необхідні документи про складові заробітної плати на дату звільнення (27.09.2019 р) з посади державного службовця для обчислення пенсії.Однак, відповідач відмовив позивачу у здійсненні обчислення пенсії.

Позивач вдруге 28.12.2020 року подав заяву до відповідача з проханням здійснити обчислення та виплачувати пенсію державного службовця з урахуванням усіх останніх виплат з оплати праці на день звільнення.

Відповідач повідомив про відмову у здійсненні обчислення пенсії, з посиланням на те, що законодавством не пердбачено перерахунку пенсії, призначених відповідно до Закону №889-VIII.

Позивач вказує, що призначення пенсії державного службовця у 2016 році призвело до порушення його конституційного права на отримання пенсії у 2021 році у більшому розмірі.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана уповноваженою особою відповідача.

Відповідач у строк, встановлений ч.1ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

В обґрунтування відповідач зазначив, що відповідно до поданих позивачем документів з 27.09.2014 року позивачу призначено пенсію за віком згідно з положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та з 2016 року, з дня подачі заяви та необхідних документів ОСОБА_1 переведено з пенсії за віком на пенсію державного службовця згідно з положеннями Законом України "Про державну службу". Оскільки позивачу пенсія відповідно до Закону №3723 у період до 01.05.2016 не призначалася (до 15.12.2016 року отримував пенсію за віком відповідно до положень Закону №1058), а тому підстави для перерахунку його пенсії відповідно до довідок від 24.12.2020 виданих Головним Управлінням статистики у Миколаївській області відсутні.

Позивач надав відповідь на відзив та зазначив, що відповідачем жодним чином не спростовані аргументи позивача щодо притиправних дій ГУ ПФУ в Миколаївській області, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Відповідно до протоколу від 14.10.2014 № 4417 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на загальних умовах з 27.09.2014 у розмірі 6580,28 грн. Загальний стаж станом на 14.10.2014 складав 42 роки 10 місяців 24 дні.

Матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 свідчать, що пенсія позивачу не виплачувалась у повному обсязі у зв`язку з тим, що він продовжував працювати на посаді

державного службовця. Виплата пенсії здійснювалась у розмірі та порядку, встановленими Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 47 частиною 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (у редакції Законів України №911-VIII від 24 грудня 2015 року; із змінами, внесеними згідно із Законами №1774-VIII від 06 грудня 2016 року, №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року - застосовується з 01 жовтня 2017 року) передбачено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2017 року: особам (крім осіб з інвалідністю І та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII Про державну службу, а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідно до змін, внесених Законом України №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, встановлено, що з 01 жовтня 2017 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення, крім випадків, передбачених законом.

Відтак, з 23 липня 2017 року по 30 вересня 2017 року особі, яка обіймала посаду державної служби, пенсія не виплачувалася.

З 27 вересня 2019 року пенсія ОСОБА_1 , призначена на підставі Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон України №889).

26 вересня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління статистики у Миколаїській області у зв`язку з досягненням 65 річного віки п.7 ч.1 ст.83 ЗУ «Про державну службу», що сторонами не заперечується.

У зв"язку зі звільненням з державної служби, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про перерахунок пенсії.

До заяви позивач надав: довідки виданих Головним управлінням статистики 24.12.2020 №17-17т.2/3-39-20/40-20 та №17-17т.2/3-39-20/41-20 на дату звільнення з посади державного службовця.

Листом від 12.02.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повідомило позивачу, що йому з 15.12.2016 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон України №889).

Постановою КМУ «По внесення змін до порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб» від 05.06.2019 №469 доповнило порядок визначення пенсій деяким категоріям осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 пунктом 3-1, яким регулюється порядок визначення заробітної плати особам, яким призначається пенсія відповідно до Закону №889-VIII.

Також вказано, що особам яким пенсію призначено відповідно до Закону України №889 (після 01.05.2016) перерахунок пенсії у зв`язку зі звільненням відповідно до норм пункту 3-1 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 (зі змінами, внесеними Постановою №469) не проводиться

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача та вважаючи, що пенсія за віком, як державному службовцю має бути призначена після звільнення з державної служби, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види

соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, передбачено Законом України Про державну службу №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон України №889).

З 01.05.2016 набув чинності Закон України Про державну службу від 10.12.2015 року №889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16.12.1993 року.

Частиною 1 ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ) встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягай віку 62 роки, та жінки, які досягай пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пенсія за віком у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії за віком відповідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особам, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №899 Про державну службу) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723 Про державну службу лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №899 Про державну службу, та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723 Про державну службу вік і страховий стаж.

Відповідно до п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №899 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, - визначених ст. 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 899 для осіб, які на день

набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закон № 899 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, право на пенсію одержують особи, зазначені в п.10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №899, які мають необхідний стаж державної служби, страховий стаж та відповідний вік і в жодному із зазначених вище Законів не зазначається, що таке право особа одержує при умові, що їм раніше пенсія за Законом України Про державну службу не призначалась.

Суд зазначає, що після призначення ОСОБА_1 пенсії державного службовця, він продовжував працювати на посаді державної служби до 26.09.2019, що підтверджується наявними у справі документами.

Правовідносини обчислення пенсії після звільнення з посади державної служби регулюються Порядком призначення пенсів деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 (далі - Порядок №622).

Згідно з п.31 Порядку №622 державні службовці, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року №889-V111 Про державну службу займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року №889-V111 Про державну службу, мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби.

З огляду на викладене, зважаючи на досліджені судом матеріали, а саме заяви позивача, за його особистим підписом, позивач звертався до органу Пенсійного фонду України із заявами про призначення/перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Однак суд зауважує, що позивачу призначена пенсія державного службовця у 2016 році, коли вже діяв Закон №889-VIII, однак норми цього Закону (п.10 Прикінцевих та перехідних положень) надають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723.

Така пенсія державного службовця була призначена позивачу, однак не виплачувалась зважаючи на те, що після призначення пенсії державного службовця, ОСОБА_1 продовжував працювати на посаді державної служби, саме тому виплата пенсії здійснювалась з обрахунку відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове пенсійне страхування".

Відповідно до п.4 Порядку №622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частиною 1 статті 1 Закону України Про оплату праці №108/95-ВР від 24.03.1995 (далі Закон України «Про оплату праці») встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України Про оплату праці визначено структуру заробітної плати, до

якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-XII від 05.11.1991 до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно із статтею 41 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, на які нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, має враховуватися при обчисленні розміру пенсії, оскільки як перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, а саме, за наведених обставин - стаття 41 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов до висновку, що позивач має право на обчислення пенсії державного службовця із врахуванням заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Положеннями частин 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 22 та 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Відповідно дост.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами Укрїни

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо неврахування довідок про складові заробітної плати для обчислення і виплати ОСОБА_1 пенсії

державного службовця, після його звільнення з посади державної служби з 26.09.2019, є протиправними.

Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо того, що особам, яким пенсію призначено відповідно до Закону України №889 перерахунок пенсії у зв`язку зі звільненням відповідно до норм пункту 3-1 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 (зі змінами внесеними Постановою №469) не проводиться, зважаючи на таке.

Конституційний Суд України у рішенні №8-рп/2005 від 11.10.2005 у справі №1-21/2005 визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося звуження прав, зокрема, звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні№6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Пунктом 2 Порядку №622 передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. N 3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон) мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII "Про державну службу", зокрема займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

З огляду на викладене, зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Враховуючи викладене, з метою належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за можливе зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 з 29.01.2020 року (з моменту звернення з заявою до відповідача) перерахунок пенсії державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу", з урахуванням довідок від 24.12.2020 № 17-17т.2/3-39-20/40-20 та № 17-17т.2/3-39-20/41-20 Головного управління статистики про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років).

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функцій іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Згідно з ч. 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54020 ) задовольнити повністю.

2. Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні обчислення пенсії державного службовця з урахуванням складових заробітної плати для призначення пенсії, що відображені у довідках виданих Головним управлінням статистики 24.12.2020 №17-17т.2/3-39-20/40-20 та №17-17т.2/3-39-20/41-20.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) здійснити обчислення та виплату призначеної ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) пенсії державного службовця з урахуванням складових заробітної плати для призначення пенсії, що відображені у довідках виданих Головним управлінням статистики від 24.12.2020р №17-17т.2/3-39-20/40-20 та №17-17т.2/3-39-20/41-20 починаючи з 29.01.2020 року з урахуванням виплачених сум.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 908,00 грн, згідно квитанції від 29.01.21 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Мельник