Справа № 564/693/21
Суддя: Грипіч Л. А.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/693/21

Рядок статзвіту № 140

30 червня 2021 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Вознюк Ю. В.

учасники судового розгляду:

позивач ОСОБА_1 - не з`явився

представника позивача - адвокат Стецюк М.Ю. не з?явився

відповідач Управління патрульної поліції у Волинській області - представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія БАА №789415

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2021 року на автодорозі Н-22 «Устилуг-Луцьк-Рівне» на дорожній станції патрульної поліції «Цумань» інспектором роти №3 батальйону УПП у Волинській області ДПП старшим лейтенантом поліції Стасюком Тарасом Олеговичем відносно ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), винесено постанову серії ЕАН №3863370 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої 03.03.2021 о 21:10 водій ОСОБА_1 на автодорозі Н-22 «Устилуг-Луцьк-Рівне» керуючи транспортним засобом марки «Volksvagen Caravelle» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку на перехресті А/Д Н-22 та автодороги в напрямку населеного пункту смт. Олика, чим допустив порушення вимог п. 15.9 «ґ» ПДР України, за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цією ж постановою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Не погоджуючись з винесеною постановою, ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 03.03.2021 року серії ЕАН №3863370.

Позов мотивовано тим, що постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною, оскільки позивач Правил дорожнього руху України не порушував, 03.03.2021 року, близько 21:30 год., керуючи транспортним засобом марки «Volksvagen Caravelle» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автотрасі А/Д Н-22 127 км., «Устилуг-Луцьк-Рівне» на дорожній станції патрульної поліції «Цумань» стаціонарного посту поліції зупинився на вимогу інспектора УПП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Стасюка Тараса Олеговича на острівці безпеки де вказав інспектор наявним в його руках жезлом після чого відразу ввімкнув аварійну світлову сигналізацію та в подальшому інспектор поліції підійшов ши до транспортного засобу яким він керував, наказав йому показати документи на транспортний засіб та водійське посвідчення, після чого одночасно повідомив його, що водій порушив вимоги правил дорожнього руху України, а саме рухався в лівій смузі, а не в правій, в подальшому вказав, що освітлення транспортного засобу не відповідає стандартам України, а після цих двох звинувачень у порушенні ПДР України зазначив, що водій здійснив зупинку у невстановленому місці, а саме на перехресті А/Д Н-22, чим порушив п.15.9. «г» ПДР України. Після розмови з інспектором, та надання пояснень з приводу того, що водій зупинився там де вказав інспектор, та про безпідставність звинувачень інспектора, інспектор виніс оскаржувану постанову серія ЕАН №3863370 згідно якої притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. Вважає що в даній ситуації поліцейський інспектор УПП у Волинській області старший лейтенант поліції ОСОБА_2 жезлом та своєю вказівкою жезлом вказав йому де зупинитись, а саме на острівці безпеки так як іншого місця де можна було б здійснити вимушену зупинку в умовах обмеженої видимості через туман за вказівкою інспектора поліції не було поруч, так як після вказаного інспектором місця, де він зупинився - розташована зупинка для автобусів міжміського типу, де також згідно ПДР України, зупинка заборонена, чим фактично змусив його зупинитися в одному з місць, заборонених для зупинки. Вказав що в даній ситуації він не зупинявся для власних потреб, чи через поломку транспортного засобу, не мав умислу та наміру порушувати вимоги ПДР, а з вказаною постановою інспектора, ОСОБА_1 не згідний так як вона є незаконною та винесена всупереч вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення та чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню. Позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, оскільки будь-яких протиправних дій не вчиняв , ПДР України не порушував.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, подав відзив на позов.

У відзиві Відповідач вказав, що під час здійснення 03.03.2021 року о 21:09 год. інспектором роти №3 батальйону УПП у Волинській області ДПП старшим лейтенантом поліції Стасюком Тарасом Олеговичем патрулювання, було виявлено факт порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій на автодорозі Н-22 «Устилуг-Луцьк-Рівне» керуючи транспортним засобом марки «Volksvagen Caravelle» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку на перехресті А/Д Н-22 та автодороги в напрямку населеного пункту смт.Олика, чим допустив порушення вимог п.15.9 «ґ» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цією ж постановою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Після чого водію було подано сигнал про зупинку на підставі ст.35 ЗУ «Про національну поліцію». Інспектор ОСОБА_2 підійшов до водія, ким виявився ОСОБА_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи зазначені в п.2.1. ПДР України та пункту 2.4. а ПДР України . Водій, виконав законну вимогу та надав запитувані документи для перевірки. Встановивши факт вчинення водієм адміністративного правопорушення, а саме порушення порушення вимог п.15.9 «ґ» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, було прийнято рішення про розгляд справи про адміністративне правопорушення. Водію були роз`ясненні права особи яка притягується до адміністративної відповідальності, ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, надано можливість надавати пояснення заявляти клопотання, водій пояснень та клопотань не заявляв, скористатись іншими своїми правами не бажав. Крім того, на відеозаписі № (о 21 год. 16 хв. на записі) зафіксовано початок розгляду справи, оголошення особи яка буде розглядати справу та проголошення ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Водій ознайомився з доказами вчинення ним порушення п. 15.9. г ПДР України. Інспектор роти №3 батальйону УПП у Волинській області ДПП Стасюк Тарас Олегович оцінивши докази виніс постанову за ч. 1 ст.122 КУпАП. Доводи позивача про те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поліцейським були порушенні права останнього не відповідають дійсності, оскільки з портативного відео реєстратора поліцейського роти №3 УПП у Волинській області ДПП Стасюка Т.О. від 03.03.21 року ОМ4241 № слідує, що порядок проведення розгляду справи поліцейським дотримано, скористатись правами позивач не бажав, жодних клопотань, ані усних, ані письмових позивач не заявляв. Отже, інспектором роти №3 батальйону УПП у Волинській області ДПП Стасюком Т.О. було забезпечено ОСОБА_1 при розгляді справи можливість реалізації прав, визначених статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 03.03.2021 року серії ЕАН №3863370, 03 березня 2021 року на автодорозі Н-22 «Устилуг-Луцьк-Рівне» на дорожній станції патрульної поліції «Цумань» інспектором роти №3 батальйону УПП у Волинській області ДПП старшим лейтенантом поліції Стасюком Тарасом Олеговичем відносно ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), винесено постанову серії ЕАН №3863370 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої 03.03.2021 о 21:10 водій на автодорозі Н-22 «Устилуг-Луцьк-Рівне» керуючи транспортним засобом марки «Volksvagen Caravelle» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку на перехресті А/Д Н-22 та автодороги в напрямку населеного пункту Олика, чим допустив порушення вимог п. 15.9 «ґ» ПДР України, за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цією ж постановою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених нею завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

У ч.І ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що «поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку».

Статтею 52 Закону України «Про дорожній рух», «контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль)».

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов 'язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до 1.10 ПДР України перехрестя - це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Відповідно до 1.10 ПДР України острівець безпеки це технічний засіб регулювання дорожнього руху на наземних пішохідних переходах, конструктивно виділений над проїзною частиною дороги та призначений як захисний елемент для зупинки пішоходів під час переходу проїзної частини дороги. До острівця безпеки належить частина розділювальної смуги, через яку пролягає пішохідний перехід.

Відповідно до Правил дорожнього руху України п.15.9. ґ) Зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

У відповідності до п. 2.3.6) Правил дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 15.9 Правил дорожнього руху України, зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувались вимог цього Закону, Правил дорожнього руху

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За наслідком огляду доказу відеофіксації даних подій, наданих Відповідачем з портативного відео реєстратора поліцейського роти №3 УПП у Волинській області ДПП Стасюка Т.О. від 03.03.21 року ОМ4241 №, судом встановлено що інспектором УПП у Волинській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 при несенні служби в порушення п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зупинив транспортний засіб Позивача за відсутності в його діях порушення Правил дорожнього руху України, після чого виявив факт порушення ПДР України, а саме п.15.9 ПДР України ОСОБА_1 , так як він керуючи транспортним засобом , здійснив зупинку на перехресті автодоріг Н-22 та автодороги в напрямку населеного пункту смт.Олика, на вимогу інспектора на острівці безпеки, де зупинку заборонено. Після чого інспектор ОСОБА_2 , прийняв рішення про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо позивача. Судом також встановлено а Відповідачем не спростовано, що при винесенні оскаржуваної постанови було порушено права ОСОБА_1 , передбачені ст. 268 КУпАП, так як поліцейський ОСОБА_2 не ознайомив його із даною статтею в повному обсязі, хоча в оскаржуваній постанові, та у відзиві на позовну заяву вказує зворотнє, що знаходить своє підтвердження у відеодоказі з портативного відео реєстратора поліцейського роти №3 УПП у Волинській області ДПП Стасюка Т.О. від 03.03.21 року ОМ4241 № який долучив відповідач до матеріалів справи де чітко чутно і видно що із ст.268 КпАП України та зазначеними в ній правами, поліцейський не ознайомив Позивача, належним чином в повному обсязі, а саме Відповідач зазначив : «що згідно ст.268 Позивач має право ознайомитись із матеріалами справи», а зобов`язаний був повідомити текст наступного змісту з посиланням на відповідний нормативний документ: «Згідно ст. 268 Кодексу про адміністративні правопорушення України, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Фактично в даній ситуації поліцейський ОСОБА_2 не в повному обсязі повідомив про обсяг наданих ст.268 КпАП України ОСОБА_1 , прав якими ОСОБА_1 не зміг скористатись через його неналежне повідомлення з повним текстом про передбачені ст.268 КпАП України права особи яка притягується до адміністративної відповідальності, чим фактично порушив порядок розгляду даної адміністративної справи.

Також поліцейським Стасюком Т.О, було не в повному обсязі роз`яснено Відповідачу права надані ст.63 Конституції України, а саме Відповідач вказав: «Що позивач має право не свідчити проти себе та своїх близьких», натомість мав онайомити із ст.63 Коституції України яка викладена в такій редакції : «Особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист. Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.»

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства України поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейським.

Відповідно до ч.1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При винесенні постанови порушено вимоги статті 280 КУпАП, яка передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, у зв`язку з тим, що зазначені обставини не є достатнім та належним доказом вчинення ОСОБА_1 , правопорушення, за таких обставин, відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не могло бути розпочато, а розпочате підлягало закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, відомості, які містяться у оскаржуваній постанові є суперечливими.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Згідно ст. 245 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд з прав людини у справі «Кобець проти України» 14.02.2008 року зазначив, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Суд також враховує, що відповідач є посадовою особою і відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак суд вважає не правомірними дії відповідача по винесенню оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд дійшов переконливого висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. .ст. 241-246, 251, 252, 255, 286 КАС України, , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія БАА №789415 - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 03.03.2021 року серія ЕАН №3863370 винесену відносно ОСОБА_1 , як незаконну, а провадження по справі - закрити .

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Костопільський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30 червня 2021 року.

СуддяЛ. А. Грипіч