Справа № 242/1328/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року справа №242/1328/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Міронової Г.М., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 травня 2021 року (повне судове рішення складено 25 травня 2021 року у м. Селидове Донецької області) у справі № 242/1328/21 (суддя в І інстанції Владимирська І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення (далі УПП).

В обґрунтування позову зазначено, що 04.03.2021 відносно нього було складено постанову про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), з якою він не згодний, оскільки в постанові відсутні покликання до докази місцезнаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення. Таким чином, посилання відповідача у постанові на докази щодо фактичного руху в н.п. Костянтинівка є ключовим для вирішення питання щодо порушення швидкісного режиму руху транспортних засобів, визначеного п.12.4 ПДР України більш ніж на 20 км. За відсутності покликання відповідача в оскаржуваній постанові на зазначені докази щодо зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» треба прийти до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під його керуванням саме в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» з перевищенням швидкості понад 20 км. Оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70», лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення ПДР України, в тому числі і швидкісного режиму. Відтак, відповідач не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння ним адміністративного правопорушення, а тому постанова є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Крім того, під час розгляду справи позивач неодноразово прохав, подавав усні клопотання поліцейським повідомити центр безоплатної правової допомоги про те, що він потребує юридичної допомоги, але йому було неодноразово відмовлено. Також він вимагав у поліцейських аркуш паперу для написання письмового клопотання про повідомлення поліцейськими в центр правової допомоги про його потребу в адвокаті, але йому протиправно було відмовлено навіть в наданні аркушу.

За наведених підстав, позивач просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 3865089 від 04.03.2021 та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. (далі Спірна постанова), провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував, що відповідачем не надано жодних доказів, які підтверджували б факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до змісту Спірної постанови, ОСОБА_1 04.03.2021 о 08 год. 24 хв. у м. Костянтинівка, по вул. О. Тихого, 101, керував транспортним засобом, перевищив встановлені обмеження руху більше як на 20 км/год., а саме швидкість руху транспортного засобу складає 85 км/год. Швидкість руху транспортного засобу вимірювалась лазерним вимірювачем TruCam LTI 20/20 ТС001007. Велася відеофіксація з Body cam АН00111, чим порушив п.12.4 ПДР порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозвол. швид. не більше 50 км/год.), за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1ст.122 КУпАП та нього накладено штраф у розмірі 255 грн.

Із оглянутого судами відеозапису, наданого відповідачем до відзиву, вбачається, що 04.03.2021 о 08 год. 43 хв. працівниками поліції було зупинено транспортний засіб під керуванням позивача. Представник УПП представився водієві та роз`яснив, що було зафіксовано, що водій рухався зі швидкістю 85 км/год, ознайомивши його з фіксацією з приладу «TruCam», пояснивши, що ним перевищено встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 35 км/год, тобто порушення ним п.12.4 ПДР України. Водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. На пропозицію водія надати йому право на правову допомогу, інспектором поліції було надано номер телефону центру правової допомоги. Отже, інспектор поліції УПП надав водію можливість реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Однак, позивач не скористався своїм правом на звернення до центру з надання безоплатної допомоги, відкласти розгляд справи не просив. Крім того, зателефонував комусь та отримав консультацію по телефону.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Пунктом 1.10 передбачено, що населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45, 5.46, 5.47, 5.48.

Дорожній знак «5.70.» «Фото-, відео фіксування порушень ПДР» інформує про можливість здійснення контролю за порушення ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

У відповідності до 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР України.

Так, ч. 2 ст. 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до приписів частин 1, 2 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема за порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судами враховано те, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (ТЗ), тобто конструктивно створений для у тримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі. В автоматичному режимі без участі оператора забезпечується циклічне виконання послідовних дій: вибір цільового ТЗ, вимірювання швидкості руху ТЗ, документування результатів вимірювання та фото фіксація належної до цих результатів дорожньої ситуації. Алгоритми обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювань швидкості руху ТЗ в межах максимально допустимої похибки, як в ручному так і в автоматичному режимах: - ±2 км/год. в діапазоні від 2 до 200 км/год.; - ±1 км/год. в діапазоні від 201 до 320 км/год.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно зі ст. 31 Закону № 580-VII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Враховуючи викладене, місцевий суд правильно врахував у якості доказу дані лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС000755 до уваги.

Разом із тим, не прийнятними є посилання позивача на те, що прибор «TruCam» знаходився у поліцейського в руці, оскільки лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (ТЗ), тобто конструктивно створений для у тримання в руках під час вимірювань.

Інспектором поліції було надано водію можливість реалізувати своє право на отримання правової допомоги, надавши номер телефону центру правової допомоги, але позивач не скористався ним. Ненадання водієві аркушу паперу для написання письмового клопотання щодо потреби в послугах адвоката не свідчить про порушення порядку розгляду справи щодо адміністративного правопорушення або порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім того, як вбачається з відеозапису, позивач користувався правовою допомогою за телефоном.

При цьому слід зазначити, що з відеозапису, наданого відповідачем, вбачається, що позивач вимагав у поліцейського надання йому безоплатного адвоката, що в обов`язки останнього у спірних правовідносинах не входить.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами ст. 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтями 8 та 9 КАС України встановлено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відповідачем надано суду належно допустимі, достатні докази правомірності оспорюваної постанови про притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Посилання позивача на забрудненість дорожніх знаків не доведена ним, в той же час, з відеозапису вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений поруч з житловими будинками, що додатково свідчить про перебування його в межах населеного пункту.

Відтак, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відсутність належних доказів, на спростування цього факту, місцевий суд дійшов правильного висновку, що підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення відсутні.

При прийнятті такого рішення, судами також враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «О`Халлоран і Френсис проти Великобританії», де зазначено, що будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди; можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

На підставі встановлених обставин справи в сукупності з наведеними вище нормами матеріального закону, якими регулюються спірні відносини, суд апеляційної інстанції погоджує висновок місцевого суду про відмову у задоволенні позову.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.2 ст.77, ч.3 ст.272, п.3 ч.3 ст.286, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ст. ст. 321, 322, ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 травня 2021 року у справі № 242/1328/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 01 липня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді Т. Г. Гаврищук

Г. М. Міронова