Справа № 280/5507/21
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

02 липня 2021 рокуСправа № 280/5507/21 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Калашник Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Запорізького міського голови Буряка Володимира Вікторовича (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206), до Виконавчого комітету Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206, ) про скасування розпорядження, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2021 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовною заявою до Запорізького міського голови ОСОБА_2 (далі відповідач 1), до Виконавчого комітету Запорізької міської ради (далі відповідач 2), в якій просить:

визнати протиправним та скасувати розпорядження від 25.06.2021 № 1310 к/тр Запорізького міського голови ОСОБА_2 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Запорізької міської ради та звільнення ОСОБА_3 з посади секретаря Запорізької міської ради»;

поновити ОСОБА_1 на посаді секретаря Запорізької міської ради з 26.06.2021;

стягнути на користь ОСОБА_1 з Виконавчого комітету Запорізької міської ради середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26.06.2021 до дати прийняття рішення по суті в даній справі;

допустити рішення в даній справі до негайного виконання в частині: поновлення на посаді секретаря Запорізької міської ради з 26.06.2021 ОСОБА_1 на посаді секретаря Запорізької міської ради з 26.06.2021; стягнення на користь ОСОБА_1 із Виконавчого комітету Запорізької міської ради середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Разом із позовною заявою позивачем надано заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії розпорядження від 25.06.2021 № 1310 к/тр Запорізького міського голови ОСОБА_2 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Запорізької міської ради та звільнення ОСОБА_3 з посади секретаря Запорізької міської ради».

В обґрунтування заяви зазначає, що наявні підстави для застосування заходів забезпечення позову та зазначає таке.

1. Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника та ускладнить їх відновлення або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та зазначає, що правомірність (неправомірність) прийняття оскаржуваних рішень буде встановлена лише після набрання законної сили судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду цієї справи та у разі задоволення позовних вимог позивача, останній буде позбавлений можливості ефективного відновлення порушених його прав, що існували на час розгляду даної справи, адже позивач під час строку судового розгляду та до набрання судовим рішенням у справі законної сили - позбавлений можливості здійснювати повноваження секретаря Запорізької міської ради та отримувати доходи за результатами такої діяльності, в результаті чого йому будуть завдані значні матеріальні збитки. У разі можливого задоволення позову необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для ефективного захисту і поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до адміністративного суду, оскільки питання призначення секретаря Запорізької міської ради може бути поставлено на наступній сесії у позачерговому порядку міським головою, та у разі призначення поновлення на посаді ОСОБА_3 буде фактично неможливим.

2. Позивач зазначає, що у позивача відсутні кошти, відсутнє місце роботи, що унеможливлює забезпечення особистих потреб для нормального життя та зазначає, що Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу законів про працю України і частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу. Позивач зазначає, що з 2017 року до 30.04.2021 працював начальником Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради та отримував заробітну плату за основним місцем роботи у КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР, як основним та єдиним джерелом доходу. Проте з травня 2021 позивач звільнився з посади начальника КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР, так як був обраний секретарем Запорізької міської ради та одночасно входив до Виконавчого комітету Запорізької міської ради. Зауважує, що єдиним джерелом доходу та існування мав виключно заробітну плату отриману на посаді секретаря Запорізької міської ради.

3. Також у заяві позивач посилається на те, що оскаржуване розпорядження має очевидні ознаки протиправності.

З наведених підстав просить задовольнити заяву.

01.07.2021 позивачем суду надані додаткові пояснення до заяви про забезпечення позову (вх. №37213), у яких в обґрунтування необхідності вжиття таких заходів позивача посилається на рішення Європейського суду з прав людини та наводить приклади судової практики з аналогічної справи.

Приймаючи рішення про забезпечення позову, суд оцінює наявність обставин, що зумовлює винесення відповідної ухвали, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи та керуючись законом.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до положень ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Тому суд вирішив розглянути заяву без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Перевіривши зазначені у заяві про забезпечення позову доводи позивача, суд зазначає таке.

Порядок вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначено у Главі 10 КАС України.

Так, відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч.4 ст.150 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.151 КАС України адміністративний позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд встановив, що розпорядженням Запорізького міського голови ОСОБА_2 від 25.06.2021 № 1310 к/тр достроково припинено повноваження секретаря Запорізької міської ради та звільнено ОСОБА_3 з посади секретаря Запорізької міської ради.

Отже, спірним у цій справі є вказане розпорядження.

Під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 28 січня 2021 року у справі №ЗД/460/11/20 в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 640/18007/18.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, судом не приймаються до уваги твердження позивача про те, що оскаржуване розпорядження має очевидні ознаки протиправності.

Суд зауважує, що суд може надати оцінку твердженню позивача про протиправність оскаржуваного розпорядження лише під час розгляду справи по суті та постановлення остаточного судового рішення.

Також, судом не приймається до уваги твердження позивача про те, що єдиним джерелом доходу є заробітна плата, яку останній отримував, працюючи на посаді секретаря Запорізької міської ради. Таке твердження позивач не доводить жодними доказами.

Водночас, щодо посилань позивача на те, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника та ускладнить їх відновлення або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль, суд відзначає таке.

На підставі п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на пленарному засіданні Запорізької міської ради може бути вирішене питання обрання на посаду секретаря ради, що у подальшому може ускладнити поновлення позивача на вказаній посаді у разі скасування спірного рішення у цій справі.

У разі вирішення на пленарному засіданні Запорізької міської ради питання щодо обрання секретаря, для поновлення позивача на зазначеній посаді необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, оскільки така посада є такою, що обирається депутатами за результатами їх волевиявлення.

Отже, позивач є депутатом Запорізької міської ради та був обраний на посаду секретаря більшістю голосів депутатів Запорізької міської ради.

Відтак, посада позивача не передбачає одноособового призначення, отже, на таку посаду поширюються підвищенні гарантії захисту, що, в свою чергу підпадає під положення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 2 ст. 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, та застосовує його з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України від 23.02.2006р. № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини суттєво розширив межі застосування «цивільного» аспекту статті 6 Конвенції щодо публічно-трудових спорів. «У рішенні у справі «Вільхо Ескелайнен та інші проти Фінляндії» (Vilho Eskelinen and Others v. Finland) Суд, враховуючи існуючий стан справ у Договірних державах, і з огляду на міркування щодо недопущення дискримінації щодо державних службовців у порівнянні з працівниками приватного сектору, встановив презумпцію, що стаття 6 Конвенції застосовується до «звичайних трудових спорів» між державним службовцем та державою…» (п.62).

У п.53 рішення у справі «Денісов проти України» від 25 вересня 2018 року (Заява №76639/11) ЄСПЛ звернув увагу, що публічно-правовий спір може призвести до застосування цивільного аспекту, якщо приватно-правові аспекти переважають над публічно-правовими з огляду на прямі наслідки для цивільного права майнового або немайнового характеру. Крім того, Суд дотримується критеріїв, встановлених в рішенні у справі «Вільхо Ескелайнен та інші проти Фінляндії» (Vilho Eskelinen and Others v. Finland), та застосовує загальну презумпцію, що такі прямі наслідки для цивільних прав існують у «звичайних трудових спорах», які стосуються державних службовців.. (там само, пункт 62, та згадане рішення у справі «Бака проти Угорщини» (Baka v. Hungary), пункт 104).

Застосовуючи наведений вище підхід, необхідно констатувати, що ця справа стосується «звичайного трудового спору», оскільки вона суттєво вплинула на обсяг роботи, яку позивач мав виконувати як секретар міської ради, на його правомірні очікування в особистому житті, що безпосередньо пов`язані з виконуваною трудовою функцією.

Отже, у даній справі мають бути застосовними всі аспекти права на справедливий суд, гарантованих статтею 6 Конвенції, у тому числі право на ефективний засіб судового захисту, складовою якого є інститут забезпечення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорані проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008р.), ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Крім того, згідно з Рекомендацією №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Таким чином, заява позивача про забезпечення позову з наведених позивачем підстав про можливе ускладнення або неможливість виконання рішення суду та ефективного захисту прав позивача за своєю суттю є тимчасовим судовим захистом та підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку має метою збереження існуючого становища до розгляду справи по суті у майбутньому. При цьому, вжиття заходів забезпечення позову у визначений судом спосіб буде відповідати предмету позову та не тягне фактичне вирішення спору по суті.

Крім того, в даному випадку вжиттям заходів забезпечення позову забезпечується збалансованість інтересів сторін, що не суперечить положенням законодавства України.

Таким чином, підсумовуючи викладене вище, за наслідками розгляду заяви позивача про забезпечення позову, суд вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову з тих підстав, що на думку суду невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, заява позивача є такою, що підлягає задоволенню з наведених підстав.

При цьому доводи позивача про очевидні ознаки протиправності розпорядження від 25.06.2021 № 1310 к/тр Запорізького міського голови ОСОБА_2 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Запорізької міської ради та звільнення ОСОБА_3 з посади секретаря Запорізької міської ради» судом до уваги не приймаються. Оцінка таким доводам буде надані під час розгляду справи по суті.

Частинами 4-6 ст.154 КАС України встановлено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ній суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд вважає що наявні підстави для забезпечення позову в даній адміністративній справі.

Суд зазначає, що наведений спосіб забезпечення адміністративного позову відповідають його предмету та не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища позивача до розгляду даної справи по суті.

Керуючись статтями 150-154, 241-243, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, - задовольнити.

Зупинити дію розпорядження від 25.06.2021 № 1310 к/тр Запорізького міського голови ОСОБА_2 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Запорізької міської ради та звільнення ОСОБА_3 з посади секретаря Запорізької міської ради» до набрання законної сили судовим рішенням за наслідками розгляду справи №280/5507/21.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.5 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.В.Калашник