Справа № 640/20559/20
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021року

у справі №640/20559/20 (розглянуто у порядку письмового провадження)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ), з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (надалі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 14 квітня 2020 року №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що належна йому нежитлова будівля, за якою оскаржуваним рішенням нараховано податкове зобов`язання, є будівлею, спорудою сільськогосподарських товаровиробників, а тому згідно з пунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, він не є об`єктом оподаткування.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення - рішення від 14 квітня 2020 року №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2466, 08 (дві тисячі чотириста шістдесят шість гривень 08 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було сформовано податкові повідомлення-рішення позивачу, тобто на підставі тієї інформації яка є наявною, оскільки відповідно до приписів норм чинного законодавства вбачається, що інформація з Державного реєстру прав про зареєстровані речові права, обтяження речових прав, про об`єкти та суб`єктів таких прав (обтяжень) містить актуальні на дату та час її надання відомості про зареєстровані речові права, їх обтяження, наявні в і Державному реєстрі прав, а також відомості з його невід`ємної архівної складової частини, або І відомості про відсутність зареєстрованих речових прав, їх обтяжень

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що у власності позивача знаходяться наступні об`єкти нерухомого майна:

нежиле приміщення за адресою АДРЕСА_1 , приміщення 1 загальна площа 844,70 кв.м.;

нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_1 загальна площа 1561,40 кв.м.;

нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_2 загальна площа 291,80 кв.м.;

нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_3 загальна площа 11,80 кв.м.;

нежитлова будівля АДРЕСА_3 г загальна площа 86,60 кв.м.;

нежитлова будівля АДРЕСА_3 а загальна площа 19,90 кв.м.;

нежитлова будівля АДРЕСА_3 загальна площа 626,80 кв.м.;

нежитлова будівля АДРЕСА_3 загальна площа 156,90 кв.м.;

нежитлова будівля АДРЕСА_4 загальна площа 811,30 кв.м.;

нежитлова будівля АДРЕСА_5 загальна площа 811,50 кв.м.;

нежитлова будівля АДРЕСА_3 а загальна площа 1712,60 кв.м;

нежитлова будівля АДРЕСА_3 загальна площа 125,00 кв.м.;

нежитлова будівля АДРЕСА_3 а загальна площа 280,50 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлових будівель від 28.11.2007, договором купівлі-продажу нежитлових будівель від 16.10.2007, договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16.10.2007, договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 05.03.2009, договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 05.03.2009, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ГУ ДПС у м. Києві 05 квітня 2020 року винесені податкові повідомлення - рішення №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, якими згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від

Позивач вважаючи, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем з порушенням норм права, звернулася з даним позовом до суду за захистом порушених прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом проведено подвійне нарахування податку на один і той же об`єкт нерухомості з використанням даних різних реєстрів - БТІ, в якому проводилася державна реєстрація прав до 2013 року, та Державного реєстру речових прав, який ведеться з 2013 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи пункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.1 статті 266 Податкового кодексу є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилами підпункту 266.3.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно підпункту 266.7.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01 січня 2015 року, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених п. п. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України.

Крім того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и")), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо).

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, що належні позивачу нежитлові будівлі є будівлями, спорудами сільськогосподарських товаровиробників, у зв`язку з чим він не є об`єктом оподаткування у розумінні податкового законодавства.

Пункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України на який посилається позивач як на підставу протиправності податкового повідомлення-рішення, встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має буди сільськогосподарським товаровиробником.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Визначення "виробники сільськогосподарської продукції", згідно зі змістом статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" є тотожним викладеному підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України, та встановлює, що такими є юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

З аналізу вищезазначених норм права колегія суддів доходить висновку, що для цілей застосування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, звільняються від оподаткування цим податком споруди які використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 20 червня 2018 року у справі №814/2040/16 та від 04 грудня 2018 року у справі № 649/593/16-а.

За змістом статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період з 2001-2004 років" від 18.01.2001 за №2238-ІІІ, сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.

Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно-виробленої продукції рослинництва і сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі (використання у власному господарстві або реалізації.

Таким чином, наведене визначення є результатом поєднання процесів виробництва і реалізації сільськогосподарської продукції.

Статтею 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період з 2001-2004 років" від 18.01.2001 за №2238-ІІІ визначено, що продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - продукція, яка виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг.

Крім того, до виробників сільськогосподарської продукції відносять юридичних осіб, фізичних осіб (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності (далі-КВЕД), мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільського господарських тварин.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно з ДК 018-2000 до групи "Будівлі нежитлові інші" (код 127) належить клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 "Будівлі для тваринництва"; 1271.2 "Будівлі для птахівництва"; 1271.3 "Будівлі для зберігання зерна"; 1271.4 "Будівлі силосні та сінажні"; 1271.5 "Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства"; 1271.6 "Будівлі тепличного господарства"; 1271.7 "Будівлі рибного господарства"; 1271.8 "Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва"; 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Отже, на підставі вищевикладеного, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі сільськогосподарського призначення, власника майна як сільгоспвиробника та не знаходження майна в оренді, лізингу, позичці.

На підтвердження віднесення нерухомості до будівель сільськогосподарського призначення та відсутності ознак передачі їх в оренду, лізинг або позичку вказують наступні обставини.

ОСОБА_1 у 2019 році був власником 13 нежитлових будівель за адресами: АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_2 .

Про перейменування вул. Чапаєвська на вул. Загребельська в с.Веселий Кут свідчить довідка сільської ради від 19.08.2020.

При цьому, вказані будівлі нежитлової нерухомості раніше належали до майна колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, використовувалися для сільськогосподарської діяльності та продовжують використовуватися в такій діяльності, в оренду, лізінг та позичку не передавалися.

Вказані обставини підтверджуються інформацією та витягами з Державного реєстру речових прав, даними технічних паспортів на об`єкти нерухомості, договорами купівлі- продажу, в яких зазначено їх призначення та вид використання, а саме: АДРЕСА_1 , приміщення 1 - склад; Київська область, Сквирський район, с.Миньківці, вул.Шкільна, 13-6 - корівник; Київська область, Таращанський район, с.Веселий Кут, вул.Чапаєвська, 4-г - зерносховище; Київська область, Таращанський район, с.Веселий Кут, вул.Чапаєвська, 4-а - зерносховище; Київська область, Таращанський район, с.Веселий Кут, вул.Чапаєвська, 6-6 - будинок тваринника; Київська область, Таращанський район, с.Веселий Кут, вул.Чапаєвська, 4-6 - зерносховище; Київська область, Таращанський район, с.Улашівка, вул.Ярова, 5 - вівчарник; АДРЕСА_3 - зерносховище; Київська область, Таращанський район, с.Веселий Кут, вул.Чапаєвська, 2-6 - склад, зерносховище; АДРЕСА_3 - корівник; АДРЕСА_5 - свинарник; АДРЕСА_3 - склад, зерносховище; АДРЕСА_2 - комора.

Відсутність зареєстрованих прав оренди, лізінгу та позички на нерухоме майно вбачається із долучених інформації та витягів з Державного реєстру речових прав.

Крім того, для вирішення спірних правовідносин, суд вважає, що у даному випадку важливим фактором є підтвердження того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 22.09.2015, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. До видів діяльності позивача віднесено, серед іншого, розведення овець, кіз (КВЕД 01.45), розведення свиней (КВЕД 01.46), вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11), вирощування овочів, коренеплодів і бульбоплодів (КВЕД 01.13), розведення великої рогатої худоби молочних порід (КВЕД 01.41), розведення свійської птиці (КВЕД 01.47) тощо.

При цьому, з серпня 2018 року ОСОБА_2 намагався зареєструвати в ЄДР юридичних селянське фермерське господарство, але за відсутності технічної можливості одночасної реєстрації останнього як ФОП та як ФОП-фермера, що підтверджується листом Міністерства юстиції України від 27.01.2020, така реєстрація проведена лише 18.12.2019 після внесення у 2019 році програмних змін в ЄДР юридичних осіб до розділу "Інформація про здійснення зв`язку" шляхом доповнення додатковим реченням "та відомості щодо створення фізичною особою-підприємцем сімейного фермерського господарства". Питання реєстрації в ЄДР юридичних осіб сімейного фермерського господарства технічно вирішено лише 12 серпня 2020 року після оновлення програмного забезпечення.

На підтвердження у ОСОБА_3 статусу сільськогосподарського товаровиробника у розумінні підпункту "ж" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України надаються відповідні докази: довідка Малолисовецької сільської ради від 05.02.2020 № 74, витяг з ЄДР юридичних осіб; інформація з Державного реєстру речових прав про наявність у останнього в користуванні земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Отже, позивачем надано до суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником та використовував вищевказані об`єкти майна безпосередньо у своїй сільськогосподарській діяльності.

З аналізу матеріалів справи та норм права колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковим органом невірно визначений об`єкт оподаткування.

Щодо подвійного оподаткування об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Так, згідно договору купівлі-продажу від 05.03.2009 ОСОБА_1 було придбано нежитлове приміщення площею 844,7 кв.м., нежитлову будівлю літера "А" по АДРЕСА_7 .

Право власності на вказане приміщення 1 було зареєстровано Комунальним підприємством Київської обласної ради "Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації", про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.03.2009 № 22181374.

Так, 10.06.2019 нотаріусом Сквирської державної нотаріальної контори відомості про право власності на зазначене приміщення за договором купівлі-продажу від 05.03.2009 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності і в розділі "Об`єкт нерухомого майна" вказано "нежитлове приміщення, приміщення номер один", а в розділі "Додаткові відомості" - "нежитлове приміщення в нежитловій будівлі літера "А".

Про те, що зазначені у розрахунку податку приміщення по АДРЕСА_1 , приміщення номер один (згідно Державного реєстру речових прав) та по АДРЕСА_6 (згідно витягу про реєстрацію права власності БТІ) є одним і тим же приміщенням свідчать наступні обставини: технічний паспорт на об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 , згідно якого об`єкт "А" складається з двох приміщень, позначених на схемі 1 (площа 844,7 кв.м.) та 2 (плої 761,10 кв.м.); відомості Державного реєстру речових прав та витягу про реєстрацію права власності БТІ, згідно яких об`єкт нерухомості зареєстровано в різних реєстрах за одним і тим же договором купівлі-продажу від 05.03.2009, зареєстрованого в реєстрі договорів за № 695, згідно якого об`єктом продажу по АДРЕСА_1 є приміщення 1; однакова площа об`єкту нерухомості - 844,7 кв.м.; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.12.2011 та витяг про державну реєстрацію прав від 15.12.2011 № 32510978, згідно яких приміщення 2 по АДРЕСА_1 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Дружні сходи".

Таким чином, податковим органом проведено подвійне нарахування податку на один і той же об`єкт нерухомості з використанням даних різних реєстрів - БТІ, в якому проводилася державна реєстрація прав до 2013 року, та Державного реєстру речових прав, який ведеться з 2013 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у м. Києві від 14 квітня 2020 року №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, №0-2650, якими визначено грошове зобов`язання з плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 246 606,87 грн., що є підставою для їх скасування.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

Так, колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк