Справа № 640/17493/21
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 червня 2021 року м. Київ № 640/17493/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Реіз-ЛТД"
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Реіз-ЛТД" із позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 04.11.2020 №56/Ж10/26-15-07-01-01 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 8 940 379,00 (вісім мільйонів дев`ятсот сорок тисяч триста сімдесят дев`ять) грн.; податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 04.11.2020 №59/Ж 10/26-15-07-01-01 про зменшення розміру від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за липень 2020 року на суму 2 053 744,00 (два мільйони п`ятдесят три тисячі сімсот сорок чотири) грн.; податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 04.11.2020 №62/Ж 10/26-15-07-01-01 про застосування штрафних санкцій в сумі 1 020 (одна тисяча двадцять) грн. 3. Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві поновити дані податкового обліку ТОВ "КОМПАНІЯ РЕІЗ-ЛТД" () в інформаційних базах, що неправомірно відкориговані на підставі Акту перевірки від 08.10.2020 №68/26-15-07-01- 02/37567321.

Разом із позовною заявою, позивач звернуся із заявою про забезпечення адміністративного позову, шляхом заборони Головному управлінню Державної податкової служби у м. Києві вживати до ТОВ "КОМПАНІЯ РЕІЗ-ЛТД" () заходи у вигляді зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків (п. 91.4 ст. 91 ПК України), арешту рахунків на суму податкового боргу (п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України) та адміністративного арешту майна (п.п. 94.2.7 п. 94.2 ст. 94 ПК України) до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, заборони Головному управлінню Державної податкової служби у м. Києві та органам Державної податкової служби України використовувати висновки викладені в Акті №68/26-15-07-01-02/37567321 від 08.10.2020 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки неможливість проведення виїзної перевірки суб`єкта господарювання ТОВ «КОМПАНІЯ РЕІЗ-ЛТД» () з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість за липень 2020 року, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх податкових періодах, а саме з вересня 2017 року по червень 2020 року в якості доказової інформації про виявленні порушення вимог податкового законодавства ТОВ «КОМПАНІЯ РЕІЗ-ЛТД» (), в тому числі і при проведенні податкових перевірок (зустрічних звірок) у контрагентів ТОВ «КОМПАНІЯ РЕІЗ-ЛТД» () за ланцюгом придбання та продажу товарів, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі. Заява обґрунтована тим, що проведена ГУ ДПС у м. Києві документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «КОМПАНІЯ РЕІЗ-ЛТД» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість за липень 2020 року, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх податкових періодах, а саме з вересня 2017 року по червень 2020 року, фактично не має статусу документальної, оскільки проведена без вивчення первинних документів підприємств.

Розглянувши подану заяву, суд зазначає наступне/

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову.

У відповідності до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В контексті застосування заходів забезпечення позову, суд зазначає, що Згідно п. 91.4 ст. 91 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків, що має податковий борг, перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, такий податковий керуючий складає акт про перешкоджання платником податків виконанню таких повноважень у порядку та за формою, що встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У такому випадку контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та зобов`язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом. Строк, на який можуть бути зупинені видаткові операції, визначається судом, але не більше двох місяців.

Згідно пункту 94.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті (пункт 94.3 статті 94 ПК України). 26. Пунктом 94.2 статті 94 ПК України передбачено підстави для застосування адміністративного арешту майна, серед яких, зокрема, є відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 94.10 статті 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Аналіз змісту вищенаведених правових норм свідчить про те, що застосування до платника податків заходів податкового примусу у вигляді зупинення видаткових операцій та/або адміністративного арешту майна відбувається на підставі звернення контролюючого органу із відповідним позовом до суду, обґрунтованість якого має бути перевірена судом, у разі, якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, зокрема, не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису майна у податкову заставу. Крім того, арешт повинен бути накладений протягом 96 годин.

Суд звертає увагу заявника що за наявності визначених законом підстав та відсутності спору про право, контролюючий орган має право звернутися до суду із поданням щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків; підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Розгляд вказаної заяви здійснюється за окремою процесуальною процедурою, що регламентована ст. 283 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд не має права застосовувати заходи забезпечення позову у спосіб, вказаний у поданій заяві, у зв`язку з чим, заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 77, 150, 151,154,241-243,248, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія Реіз-ЛТД" в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалу направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку та в строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур