Справа № 826/19659/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року м. Київ № 826/19659/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до про Головного управління ДПС у м. Києві визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 26.04.2016 №2165-1305, яким визначено суму податкового зобов`язання зі сплати земельного податку в розмірі 51517,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є платником єдиного податку і використовує нежитлові приміщення: № 56 А (в літ А) загальною площею 32 квадратні метри; № 56 (в літ А) загальною площею 135,00 квадратні метри; № 1 та № 2 (групи приміщень № 57) (в літ. А) загальною площею 64,50 квадратних метрів, що розташовані в будинку АДРЕСА_1 , для провадження власної підприємницької діяльності. Вважає, що має бути звільнена від сплати земельного податку, а тому нарахування їй податкового зобов`язання зі сплати земельного податку за використання земельної ділянки, яка знаходиться під цими приміщеннями, є протиправним та суперечить вимогам пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України.

Ухвалами суду від 16.12.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/19659/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

15.05.2017 від представника ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві надійшло заперечення на позовну заяву, за змістом яких останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України позивач є платником земельного податку. Відтак, нарахування земельного податку з фізичних осіб гр. ОСОБА_1 , згідно з податковим повідомленням - рішенням ДПІ від 26.04.2016 № 2165-1305 відповідає вимогам чинного законодавства.

15.05.2017 до суду від представника позивача Верещагіної А.О. надійшли письмові пояснення у справі, у яких остання акцентувала увагу на тому, що нарахування земельного податку повинно відбуватись з дотриманням правил, передбачених пунктом 286.6 статті 286 Податкового кодексу України, а саме: пропорційно належній частці кожної особи, яка є співвласником багатоповерхового будинку, при чому частка позивача в будинку АДРЕСА_1 повинна визначатись співвідношенням загальної площі приміщення та спільної площі усіх квартир і нежитлових приміщень у будинку. Вважає, що у розумінні пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України у позивача не виникло обов`язку щодо нарахування та сплати податку на майно за користування вказаною земельною ділянкою.

Згідно розпорядження керівника апарату суду від 11.11.2017 № 7465 адміністративну справу № 826/19659/16 передано на повторний автоматизований розподіл справ між суддями.

Відповідно до ухвали суду від 05.12.2017 адміністративну справу № 826/19659/16 прийнято до провадження судді Катющенка В.П. та призначено справу до розгляду у судове засідання на 22.02.2018.

Зважаючи на перебування судді на лікарняному, 22.02.2018 адміністративну справу № 826/19659/16 знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 19.04.2018.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 19.04.2018, допущено заміну неналежного позивача - ОСОБА_1 належним - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Зважаючи на неявку представника відповідача у судове засідання 19.04.2018 та подання представником позивача заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 30.06.2021 допущено заміну первинного відповідача у справі - Державну податкову інспекцію в Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З 17.01.2008 ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 0011856, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 342479.

Довідкою № 512, виданою 05.06.2014 Головним управлінням статистики у м. Києві Державної служби статистики України, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) підтверджено реєстрацію позивача суб`єктом підприємницької діяльності від 17.01.2008 та здійснення діяльності передбаченої КВЕД-2010: 86.23 Стоматологічна практика, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с. 22).

Відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку від 10.06.2015 № 6347/3/26-59-17-05-31 позивачем обрано спрощену систему оподаткування починаючи з 01.01.2012. З 01.07.2015 позивач здійснює господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності 2 групи 20 % до розміру мінімальної заробітної плати (а.с. 21).

Згідно договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 17.10.2011, укладеного між Дочірнім підприємством "ТРАНСТРЕЙДІНГ" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В, зареєстрований в реєстрі за номером 4366, Продавець передав у власність Покупця (продав), а Покупець прийняв у власність (купив) нежиле приміщення № 56 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 135, 00 кв.м. (а.с. 9-10).

16.12.2011 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на нежиле приміщення № 56 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 135, 00 кв.м., що виникло на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 17.10.2011, укладеного між Дочірнім підприємством "ТРАНСТРЕЙДІНГ" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В, зареєстрований в реєстрі за номером 4366 (а.с. 8).

Відповідно до Договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 17.10.2011, укладеного між Дочірнім підприємством "ТРАНСТРЕЙДІНГ" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., зареєстрований в реєстрі за номером 4363, Продавець передав у власність Покупця (продав), а Покупець прийняв у власність (купив) нежиле приміщення № 56А (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32,00 кв.м (а.с. 13-14).

16.12.2011 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на нежиле приміщення №56А (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32,00 кв.м, що виникло на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 17.10.2011, укладеного між Дочірнім підприємством "ТРАНСТРЕЙДІНГ" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В, зареєстрований в реєстрі за номером 4363 (а.с. 12).

Відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 17.10.2011, укладеного між Дочірнім підприємством "ТРАНСТРЕЙДІНГ" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В, зареєстрований в реєстрі за номером 4360, Продавець передав у власність Покупця (продав), а Покупець прийняв у власність (купив) нежилі приміщення № 1, № 2 (групи приміщень № 57) (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64, 50 кв.м (а.с. 17-18).

16.12.2011 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на нежилі приміщення № 1, № 2 (групи приміщень № 57) (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64, 50 кв.м, що виникло на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 17.10.2011, укладеного між Дочірнім підприємством "ТРАНСТРЕЙДІНГ" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В, зареєстрований в реєстрі за номером 4360 (а.с. 16).

В матеріалах справи міститься заява позивача на ім`я начальника ДПІ у Солом`янському районі м. Києва від 13.03.2012, якою позивач просила поставити її на облік та нараховувати податок за землю як власника нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 52).

Згідно договору оренди нежитлового приміщення № 2 від 01.07.2016, укладеного між позивачем (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Орендар), Орендодавець передає, а Орендар приймає в орендне користування для розміщення офісу нежитлове приміщення загальною площею 33,1 кв.м з використанням допоміжних приміщень (с/у, коридор - коефіцієнт використання 1,39) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24-25).

Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення № 5 від 01.07.2015, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Орендар), позивач передала у користування ФОП ОСОБА_3 нежитлове приміщення загальною площею 33,1 кв.м. з використанням допоміжних приміщень (с/у, коридор - коефіцієнт використання 1,39) за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення офісу (а.с. 26-27).

03.11.2015 позивачем укладено договір №138/902 про надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території з Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва", згідно якого останнє забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будинку пропорційно до займаної власником площі приміщення, що становить 167,0 кв.м та знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 29-32)

03.11.2015 ФОП ОСОБА_1 укладено договір №137/902 про надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території з Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва", згідно якого останнє забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будинку пропорційно до займаної власником площі приміщення, що становить 64,50 кв.м та знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 33-36).

26.09.2014 між ФОП ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Київводоканал" укладено Договір №12544/5-09 на надання послуг з водопостачання й приймання стічних від через приєднані мережі (а.с. 37-40).

26.04.2016 ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м.Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №2165-1305, яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання з земельного податку у сумі 51517, 29 грн.

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась з до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України) земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Пунктом 270.1 статті 270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з пунктом 287.6 статті 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

За змістом пункту 287.8 статті 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до частин першої, другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з пунктом 287.7. статті 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

З наведеного слідує, що особа, яка придбала будівлю, має сплачувати земельний податок на загальних підставах за земельну ділянку, на якій розташовано таку будівлю, з урахуванням прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у розумінні наведених положень чинного законодавства позивач як власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно та зобов`язана сплачувати до бюджету податок за площі під такими приміщеннями з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Також слід зазначити, що в розумінні наведених вище норм обов`язок зі сплати земельного податку для фізичної особи-власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй прав, у разі набуття нею статусу суб`єкта господарювання, діяльність якого пов`язана з використанням земельної ділянки або без такого.

Суд не приймає доводи позивача, що як платник єдиного податку, остання звільнена від сплати земельного податку, з огляду на наступне.

Особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу (пункт 269.2 статті 269 ПК України).

Згідно з пунктом 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до підпункту 4 пункту 297.1. статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

У значенні наведених норм права, спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 статті 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежитлове приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлено.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що у розумінні положень підпункту 14.1.72, підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, пунктів 269.1 - 269.2 статті 269, пунктів 270.1.1-270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто, з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що до основного виду підприємницької діяльності позивача належить надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, що спростовує доводи останньої відносно використання у власній господарській діяльності земельної ділянки, оскільки об`єктом такої діяльності позивача є об`єкти нерухомості, а не земельна ділянка, на яких вони розташовані.

Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) передається й обов`язок по сплаті податку за земельну ділянку, на якій розташоване приміщення. Необхідно розмежовувати поняття "використання в господарській діяльності нежитлового приміщення" та "використання в господарській діяльності земельної ділянки".

Дана правова позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.02.2018 у справі № 826/8675/17, від 12.06.2018 у справі № 826/18434/15, від 26.06.2018 у справі № 826/18899/16, від 13.06.2018 у справі № 826/14615/16, від 15.02.2019 у справі № 826/9948/16, від 09.04.2019 у справі № 826/12960/16.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про оформлення позивачем прав на земельну ділянку, на якій розташовані об`єкти нерухомості, так само відсутні докази використання позивачем під час здійснення господарської діяльності земельної ділянки.

Судом встановлено, що позивач самостійно зверталась до контролюючого органу із заявою, якою просила прийняти її на облік та нараховувати податок за землю, оскільки являється власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 231,50 кв.м.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про правомірність визначення відповідачем суми податкового зобов`язання з земельного податку, позаяк позивач є власником нежилого приміщення та є користувачем земельної ділянки, на якій розташоване належне їй на праві власності приміщення, яке використовується у її власній господарській діяльності, на відміну від земельної ділянки, на якій воно розташоване.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII.)

Суддя В.П. Катющенко