Справа № 580/3433/19
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3433/19
УХВАЛА

30 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів :

головуючий суддя Грибан І.О.,

судді: Лічевецький І.О.,

Парінов А.Б.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білозірської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов"язання вчинити дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Білозірської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов"язання вчинити дії.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого, визнано незаконним та скасовано рішення Білозірської сільської ради від 25 вересня 2019 року № 94-55/VII «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 », яким відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 15,0 га та з передачею нерозподілених (невитребуваних) земельних (паїв) в оренду терміном на 10 років кадастровий номер :01:004:0517 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (до моменту отримання власниками державних актів на право власності на цю земельну ділянку) гр. ОСОБА_1 в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області та зобов`язано Білозірську сільську раду розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 02.01.2019 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, площею 15 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в оренду, терміном на 10 років в адмінмежах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту), та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2021 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року скасовано в частині відмовлених позовних вимог та прийнято в цій частині нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано Білозірську сільську раду прийняти рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 15,0 га кадастровий номер :01:004:0517 та передати земельну ділянку ОСОБА_1 в оренду терміном на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

09 квітня 2021 року позивач звернувся до адміністративного суду з заявою в порядку статті 383 КАС України про визнання протиправним рішення та дій відповідача при виконанні судового рішення у справі № 580/3433/19, в якій заявник просив:

1) визнати протиправним рішення Білозірської сільської ради від 24.03.2020 №10-38/VІ «Про затвердження технічної документації із землеустрою»;

2) зобов`язати Білозірську сільську раду прийняти рішення про затвердження про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 15,0 га кадастровий номер :01:004:0517 та передати земельну ділянку ОСОБА_1 в оренду терміном на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року заява залишена без задоволення.

Не погоджуючись із цим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.

Частиною 1 статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Положеннями частини 2 цієї правової норми визначено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Згідно з частиною першою статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: 1) забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів, скасування ухвали про забезпечення доказів; 2) забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, скасування забезпечення позову, відмови у забезпеченні позову, відмови у заміні заходу забезпечення позову або скасуванні забезпечення позову; 3) повернення заяви позивачеві (заявникові); 4) відмови у відкритті провадження у справі; 6) передачі справи на розгляд іншого суду; 7) відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; 8) затвердження умов примирення сторін; 9) призначення експертизи; 10) визначення розміру судових витрат; 11) зупинення провадження у справі; 12) залишення позову (заяви) без розгляду; 13) закриття провадження у справі; 14) внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення; 15) відмови ухвалити додаткове рішення; 16) роз`яснення або відмови у роз`ясненні судового рішення; 17) відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; 18) відмови у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; 19) відстрочення і розстрочення, зміни або встановлення способу і порядку виконання судового рішення; 20) заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; 21) повороту виконання рішення суду або відмови у повороті виконання рішення; 22) внесення чи відмови у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмови у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 23) окрема ухвала; 24) стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; 25) накладення штрафу та інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до статті 382 цього Кодексу; 26) відмови у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження; 27) відновлення або відмови у відновленні повністю або частково втраченого судового провадження.

Відповідно до пункта 1 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Частиною 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до частини 5 цієї правової норми у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви. У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Частиною 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Така заява повертається заявнику, якщо вона не відповідає вимогам, вказаним в статті 383 КАС України, і таке повернення підлягає оскарженню, про що зазначено в частині 5 цієї статті.

За змістом частини 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України оскарженню підлягає також і окрема ухвала, яку законодавець зобов`язав суд постановити у випадку задоволення цієї заяви.

Разом з тим, оскарження рішення суду першої інстанції по суті розгляду заяви про встановлення судового контролю в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальним законом не передбачено.

Згідно частини 1 статті 6 Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до пункта 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (див., рішення у справі «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62 та у справі «Воловік проти України» (Volovik v. Ukraine) від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі Guйrin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37).

Термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції (995_004) спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява N 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства (див. рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» (Coeme and Others v. Belgium), NN 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, п. 98, ECHR 2000-VII). Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».( додатково див.п. 23-24 рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заяви N 29458/04 та N 29465/04) від 20 липня 2006 року.

З огляду на наведене, ураховуючи відсутність у Кодексі адміністративного судочинства України норми, яка б передбачала можливість оскарження ухвал суду, постановлених за наслідками розгляду по суті заяв про встановлення судового контролю в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів уважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відкрито помилково, а тому підлягає закриттю в порядку частини 2 статті 305 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні висновки щодо подібної поведінки суду викладені у постановах Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 308/13566/14-а, від 11 грудня 2018 року у справі № 539/4097/13-а, від 19 лютого 2020 року у справі 823/1264/18 та від 16 березня 2021 року у справі №640/22298/18.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 195, 305, 311, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі №580/3433/19 закрити, як помилково відкрите.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді І.О. Лічевецький

А.Б. Парінов