Справа № 160/14029/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОзерянської С.І.
за участі секретаря судового засіданняЗакопай А.Р.
представників позивача за основним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» про стягнення податкового боргу та за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
29.10.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить стягнути податковий борг з Товариства з обмеженою відповідальністю Промислові ремонти у сумі 5 238 502, 30 грн. на користь держави шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, що обслуговують такого платника податків.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" має податковий борг в сумі 5 238 502, 30 грн. Враховуючи несплату такого боргу відповідачем у добровільному порядку, він підлягає стягненню до Державного бюджету України в судовому порядку.
Зустрічна позовна заява обґрунтована незгодою ТОВ «Промислові ремонти» з прийнятими у відношенні нього податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки вважає, що у підприємства наявні всі відповідні документи, що підтверджують реальність проведеної господарської операції по взаємовідносинам з ТОВ «Продукт Групп» у 2017 році. Товариство зазначає, що 29.09.2017 року між ТОВ "Промислові ремонти" та ТОВ "Продукт Групп" укладено договір № 56, за яким виконавець (ТОВ «Продукт Групп») за завданням замовника (ТОВ "Промислові ремонти") зобов`язується за плату розробити та передати у власність останньому технологічну документацію з безпечного виготовлення та/або ремонту технологічного обладнання, а замовник зобов`язується прийняти розроблену виконавцем технічну документацію та оплатити роботи. Перелік робіт та строки розроблення технічної документації з безпечного поточного ремонту обладнання, їх вартість, види та кількість визначено сторонами у Специфікації № 1 та Протоколі погодження договірної ціни № 1 від 29.09.2017 року на загальну суму 10 268 784, 00 грн., які є невід`ємними частинами договору. ТОВ "Продукт Групп" у встановлений договором строк та спосіб виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, а саме розроблено обумовлену технічну документацію з безпечного поточного ремонту обладнання та передано виконані роботи замовнику 16, 20 і 28 листопада 2017 року, що підтверджується складеними сторонами актами здачі прийняття робіт (надання послуг). На виконання Договору № 56 від 29.09.2017 року виписано та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні. У зв`язку із несвоєчасною реєстрацією податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних , сума податку на додану вартість у розмірі 1 711 464, 00 грн. податкового кредиту включено не в листопаді, а в грудні 2017 року. Станом на 12.02.2018 року грошові зобов`язання, що утворилися за Договором № 56 від 29.09.2017 року виконані в повному обсязі на суму 10 268 784, 00 грн. Витрати товариства, понесені за Договором № 56 від 29.09.2017 року по взаємовідносинам з ТОВ Продукт Групп за розробку технічної документації з безпечного поточного ремонту обладнання, були враховані при обчислені податку на прибуток, оскільки підтверджуються первинними документами, зокрема, актами здачі - прийняття робіт (надання послуг). За результатами господарської діяльності у 2017 році ТОВ "Промислові ремонти" нарахувало та задекларувало у декларації з податку на прибуток- податок на прибуток в сумі 248 000, 00 грн., який сплачено 01.03.2018 року. Придбані у ТОВ Продукт Групп роботи з розроблення технічної документації були використані ТОВ "Промислові ремонти" в межах здійснення господарської діяльності з метою отримання прибутку, що узгоджується з основними видами економічної діяльності. Також, ГУ ДПС у Дніпропетровській області за результатами проведеної перевірки не встановлено, що ТОВ "Промислові ремонти" були допущені порушення законодавства при здійсненні зазначеної господарської операції. Крім того, вирок Індустріального суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року у справі № 202/790/19, яким ОСОБА_3 засу джено за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України за фактом фіктивного підприємництва контраге нта відповідача, скасовано ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року, а провадження у справі - закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України. При цьому, вирок суду не свідчить про відсутність факту здійснення господарських операцій, оскільки обставини відсутності реального вчинення господарської операції необхідно встановлювати щодо кожної господарської операції окремо. Вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими, не підтвердженими жодними доказами та такими, що підлягають скасуванню.
14.04.2021 року представники позивача (відповідача за зустрічним позовом) у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених у позові та заперечували проти задоволення позовних вимог зустрічного позову.
Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду адміністративної справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без його участі.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Так, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю Промислові ремонти зареєстроване в якості юридичної особи 01.09.2016 року та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
Основним видом економічної діяльності позивача є ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення.
На підставі наказу від 07.11.2019 року № 1170-п Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ Промислові ремонти.
- пп.134.1.1 п.134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VІ, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2017 рік у сумі 1 540 318, 00 грн.;
- п. 185.1 ст.185, п.198.3 ст.198, п.201.1, п. 201.4, п. 201.7 ст.201 Податкового кодексу України №2755- VІ 02.12.2010 р., в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 1 711 464. 00 грн. за листопад 2017 року.
Висновки акту перевірки обґрунтовані нереальністю здійснення господарських операцій ТОВ Промислові ремонти по взаємовідносинам з ТОВ "Продукт Групп у період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року.
Вказані податкові повідомлення - рішення були направленні на юридичну адресу ТОВ "Промислові ремонти" та повернуті без вручення за закінченням терміну зберігання.
Правомірність вищенаведених податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області є предметом розгляду зустрічного позову.
Не сплата відповідачем за первісним позовом у добровільному порядку заявленої до стягнення суми боргу і слугувала підставою для звернення контролюючого органу до суду із цим позовом.
Вирішуючи вимоги основної позовної заяви Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ТОВ «Промислові ремонти» про стягнення податкового боргу, суд враховує наступне.
Згідно статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі ПК України).
Підпунктом 16.1.4 та п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом.
Стаття 36 ПК України передбачає, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податків обчислити, задекларувати та сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим кодексом або законами з питань митної справи.
За визначенням підпункту 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Згідно з пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до пп. 14.1.175, п. 14.1, ст.14 ПК України, податковий борг це сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається.
Згідно п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином вручені, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
У відповідності до пп. 14.1.137 п. 14.1 ст. 14 ПК України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Згідно п.95.4 ст.95 ПК України, контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.
Аналіз наведених норм податкового законодавства свідчить про те, що контролюючі органи мають право звертатися до суду з позовними вимогами про стягнення податкового боргу виключно після направлення податкової вимоги про сплату боргу та у випадку, якщо платник податку не сплачує такий податковий борг добровільно.
При цьому стягненню підлягає виключно сума податкового боргу, який законодавцем визначено, як сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
В судовому засіданні було досліджено Інтегровані карткки платника податку ТОВ «Промислові ремонти» з податку на прибуток та податку на додану вартість на підставі яких встановлено, що ТОВ «Промислові ремонти» в строки передбачені податковим законодавством було повністю сплачено самостійно задекларовані податкові зобов`язання з податку на прибуток у сумі 56 000 грн. 18.05.2020 року та податку на додану вартість у сумі 105516 грн. 27.04.2020 року та 28.04.2020 року, у сумі 106 955 грн. 25.05.2020 року, у сумі 92 563 грн. 25.06.2020 року.
Отже, ТОВ «Промислові ремонти» суму узгоджених податкових зобов`язань у розмірі 361 034 грн. з податку на прибуток та податку на додану вартість самостійно задекларованих таким платником податку було сплачено в повному обсязі та у передбачені чинним податковим законодавством строки.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з ТОВ «Промислові ремонти» податкового боргу та відмову в задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в повному обсязі.
Вирішуючи позовні вимоги зустрічної позовної заяви ТОВ «Промислові ремонти» суд зазначає наступне.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно пп. 75.1.2. п. 75.1 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Порядок проведення документальних позапланових перевірок встановлений статтею 78 ПК України.
Відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1. статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Згідно п.78.4. статті 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Даний запит не було вручено ТОВ «Промислові ремонти» та 01.08.2019 року повернуто на адресу ГУ ДПС у Дніпропетровській області за закінченням терміну зберігання.
При цьому, відповідно до вимог п. 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
В свою чергу, відповідно до п. 42.4 цієї статті, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Отже, запит податкового органу вважається врученим належним чином та внаслідок ненадання на нього відповіді податковим органом 07.11.2019 року прийнято наказ №1170 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Промислові ремонти» за 2017 рік з метою перевірки дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Продукт Груп» та направлено повідомлення про проведення перевірки від 07.11.2019 року №494.
Наказ, повідомлення про проведення перевірки, акт перевірки та податкові повідомлення-рішення були направлені на податкову адресу ТОВ «Промислові ремонти», повернулися неврученими у зв`язку з закінченням терміну зберігання та в силу вимог статті 42 ПК України вважаються врученими платнику податків.
Враховуючи зазначене, підприємством не доведено, а судом не встановлено в діях податкового органу протиправності, а дії щодо призначення та проведення перевірки платника податків входять до повноважень ГУ ДПС у Дніпропетровській області та вчинені ним відповідно до вимог чинного податкового законодавства, отже відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача за зустрічним позовом.
Щодо оскаржуваних ТОВ «Промислові ремонти» податкових повідомлень-рішень від 12.02.2020 року, суд зазначає наступне.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу
Згідно із п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України - витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
При цьому, відповідно до п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Пунктом 14.1.181 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
У відповідності до приписів п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням чи виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку або придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку права на податковий кредит та віднесення сум до складу витрат не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб`єктами господарювання.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат та податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Тобто, для підтвердження даних податкового обліку платника податку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
За статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Згідно зі статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Таким чином, підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
З матеріалів справи вбачається, що в періоді, який перевірявся, позивач формував показники податкової звітності виходячи з господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ Продукт Групп. Суму вартості товарів включено підприємством до складу витрат за 2017 рік у розмірі 8 557 320 грн., а суму у розмірі 1 711 464 грн. до складу податкового кредиту у листопаді 2017 року.
Так судом встановлено, що 29.09.2017 року між ТОВ Промислові ремонти (замовник) та ТОВ Продукт Групп (виконавець) було укладено договір №56, відповідно до умов якого виконавець за завданням замовника зобов`язується за плату розробити та передати у власність останньому технологічну документацію з безпечного виготовлення та/або ремонту технологічного обладнання, надалі іменується "технічна документація", а замовник зобов`язується прийняти розроблену виконавцем технічну документацію та оплатити роботи.
Специфікацією №1 від 29.09.2017 року, яка є додатком до договору №56 від 29.09.2017 року, було визначено найменування робіт та кількість послуг.
Протоколом погодження договірної ціни № 1 від 29.09.2017 року, сторони домовились, що сума за надані послуги в розрізі конкретних послуг сукупно становить 10 268 784, 00 грн. з ПДВ.
Розрахунки між сторонами відбулись в повному обсязі 12.02.2018 року шляхом видачі простого векселя АА №2817779 на суму 10 268 784 грн., що підтверджується актом приймання-передачі векселів від 12.02.2018 року та актом про вексельний платіж від 12.02.2018 року.
Надані ТОВ «Промислові ремонти» документи, складені за результатами здійснення вищенаведеної господарської операції, містять усі необхідні реквізити, визначені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, а саме, містять: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, і, як наслідок, вони є такими, які підлягають обов`язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку, оскільки є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону.
Таким чином, вказані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність та здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом-постачальником ТОВ Продукт Групп у перевіряємий період.
Придбані ТОВ «Промислові ремонти» роботи з розроблення технічної документації за договором №56 від 29.09.2017 року були використані останнім у власній господарській діяльності, що узгоджується з основними видами економічної діяльності підприємства.
В матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки контролюючий орган встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договору з контрагентом без наміру створити наслідки, які передбачені договором. Навпаки, документально доведено виконання зобов`язань щодо отримання та оплати товару/послуг.
Відповідно до частини першої та другої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
В даному випадку, судом встановлено, що на момент здійснення правовідносин, контрагент позивача ТОВ Продукт Групп було зареєстроване як юридична особа, було платником податку на додану вартість, що відповідачем не спростовано.
В свою чергу, складений за результатами перевірки акт перевірки не містить документальних підтверджень порушень ТОВ «Промислові ремонти» при відображенні в обліку взаємовідносин з контрагентом за період, що підлягав перевірці. Вказане свідчить про те, що всі висновки у акті стосовно порушень ТОВ «Промислові ремонти» при роботі з контрагентом зроблені виключно з припущень перевіряючих, які не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку, що є порушенням Податкового кодексу України та Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015.
При цьому, відсутність у контрагента матеріальних, виробничих, трудових та інших ресурсів не впливає на реальність господарських операцій, оскільки такий контрагент має право залучити відповідні ресурси на підставі цивільно-правових угод, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 23 жовтня 2018 року у справі №815/294б/13-а (№К/9901/4496/18), де зазначено, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх.
Щодо посилань у акті перевірки на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року у справі № 202/790/19, суд зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року у справі № 202/790/19 гр. ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 205 КК України.
Разом з тим, суд вказує, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року щодо гр. ОСОБА_3 скасовано, кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 205 КК України, закрито на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
За положеннями частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Суд зазначає, що сам факт наявності вироку не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 813/1766/17, від 05 червня 2018 року у справі № 2а-1570/6063/12.
В даному випадку, вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року у справі № 202/790/19 господарські операції ТОВ «Продукт Групп» з ТОВ "Промислові ремонти" не досліджувались, а також не було предметом дослідження діяльність підприємства та його ймовірна фіктивність упродовж 2017 року.
Отже, суд не бере до уваги вказаний вирок, оскільки наведені у ньому обставини не були предметом дослідження у даній справі, а також з огляду на те, що зазначений вирок не містить в собі жодних обставин, що підтверджували б факт безтоварності спірних господарських операцій ТОВ Промислові ремонти із контрагентом ТОВ Продукт Групп, а також враховуючи його скасування.
Суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 816/809/17.
Суд зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договору, укладеного з позивачем, як не було надано і доказів про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також враховуючи умови укладеного договору та специфіку придбаних послуг, суд робить висновок, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарських операцій.
В свою чергу, доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. З урахуванням закріпленої в статті 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит за господарськими операціями з придбання товару у ТОВ Продукт Групп сформовано безпідставно за господарськими операціями, які в реальності не виконувались.
Суд звертає увагу на те, що неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. На сьогоднішній день, при вирішенні спорів з податковими органами можуть бути застосовані три основні рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес АД" проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).
Рішення Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності). За інших обставин платник податку не має нести відповідальність за порушення законодавства своїми контрагентами.

Особа, діючи у відповідності до встановленої законодавством України поведінки у рамках певних обставин, очікує досягнення певного результату та прогнозує конкретні ситуації у правовідносинах з контролюючим органом. А саме, при сплаті податку на додану вартість особа має розраховувати на використання податкового кредиту в порядку, визначеному податковим законодавством.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Наявні у матеріалах справи документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Отже, під час судового розгляду позивачем за зустрічним позовом документально підтверджено реальне здійснення господарських операцій з придбання робіт, використання придбаних робіт в господарській діяльності підприємства.

Водночас, висновки зроблені посадовими особами контролюючого органу викладені акті перевірки від 20.12.2019 року не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, що свідчить про відсутність з боку ТОВ «Промислові ремонти» факту заниження податку на прибуток за 2017 рік у розмірі 1 540 318 грн. та податку на додану вартість за листопад 2017 року у розмірі 1 711 464 грн.

Враховуючи наведене, податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 12.02.2020 року № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Окремо суд відзначає, що відповідно до п.129.2 статті 129 ПК України, у разі скасування нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання (його частини) в порядку адміністративного та/або судового оскарження пеня, нарахована на таке зобов`язання (його частину) або на виявлене заниження податкового зобов`язання, скасовується.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, пеня, в тому числі нарахована контролюючим органом на податок на додану вартість та прибуток ТОВ «Промислові ремонти» має бути скасована внаслідок скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Дніпропетровській області форми «Р» №0 від 12.02.2020 року та № від 12.02.2020 року в судовому порядку.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Промислові ремонти підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, на користь ТОВ «Промислові ремонти» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 22 700 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись статтями 262-264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49600, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд.17А, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» (Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, Мікрорайон Індустріальний, буд. 67, кв. (офіс) 19, ) про стягнення податкового боргу - відмовити.

Зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області форми «Р» № від 12.02.2020 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області форми «Р» № від 12.02.2020 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог зустрічної позовної заяви відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області суму сплаченого судового збору у розмірі 22 700 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16 квітня 2021 року.

Суддя С.І. Озерянська