Справа № 340/2862/20
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2021 року м. Дніпросправа № 340/2862/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Трошиної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року

у адміністративній справі № 340/2862/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідросенд" до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року задоволено частково адміністративний позов ТОВ "Гідросенд", визнано протиправним та скасовано винесені Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області податкові повідомлення-рішення: форми "В4" № 2 від 09.07.2019 р. про зменшення ТОВ "Гідросенд" розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 29 590 536,0 грн.; та форми "В1" № 2 від 09.07.2019 р. про зменшення ТОВ "Гідросенд" суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 20 629 783,0 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 10 314 892 грн, а також стягнуто на користь ТОВ "Гідросенд" здійснені ним судові витрати на оплату судового збору в сумі 10 510, 00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області. В іншій частині вимог позивача у цій справі, які стосуються визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Кіровоградській області під час призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Гідросенд» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за період з 01.02.2018 року по 31.05.20218 року та з 01.07.2018 року по 30.09.2018 року - судом першої інстанції відмовлено.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем по справі з підстав його необ`єктивності, необґрунтованості, неповноти та порушенням судом норм матеріального та процесуального права, і упередженого ставлення до доводів контролюючого органу, та не взяття їх до уваги, що є підставою скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям у цій справі іншого рішення про відмову у задоволені вимог позивача.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що суд першої інстанції при вирішенні спору у цій справі не взяв до уваги встановлену під час перевірки податковим органом неправомірність внесення ТОВ «Гідросенд» до податкової звітності з податку на додану вартість та декларацій з податку на прибуток недостовірних відомостей щодо відображення обсягів придбання товарів по взаємовідносинам з ПП «Агроцентр», ТОВ «Агрокомфорт», ТОВ «Агрохімцентр», ТОВ «Делфан», які є учасниками схем суб`єктів господарювання з ознаками фіктивності (створені з метою надання підприємствам реального сектору економіки незаконних послуг з формування технічного податкового кредиту з податку на додану вартість, тобто ухилення від сплати податків, а також незаконної конвертації безготівкових грошових коштів у готівку шляхом укладання з підприємствами-вигодонабувачами нікчемних угод, оформлених лише на папері та не забезпечених реальним рухом активів, з безпідставним відображенням вказаних операцій у податковому обліку підприємств. При цьому, апелянт вважає, що ТОВ «Гідросенд» був обізнаний про відсутність у його контрагентів-постачальників необхідних трудових ресурсів, основних фондів, виробничих потужностей, земельних ділянок, транспортних засобів, що свідчить про неможливість вирощування насіння соняшника власними силами та відповідно, не можливість виконання умов складених з ним договорів щодо поставки сільгосппродукції (насіння соняшника), і незважаючи на нереальність здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами-постачальниками із придбання насіння соняшника, ТОВ «Гідросенд» здійснив декларування податкового кредиту по податку на додану загальною сумою 50 220 319 грн., і тим самим завищив податковий кредит у рядку 10.1 Декларацій з податку на додану вартість на вказану суму. За вказаних обставин, апелянт наполягає на доведеності факту викривлення позивачем показників податкової звітності та їх маніпулюванням при складанні декларації з ПДВ, додатку № 5 до декларації з ПДВ, реєстру отриманих та виданих податкових накладних, уточнюючих розрахунків сум ПДВ до податкових декларацій з ПДВ, шляхом штучного формування контрагентами-постачальниками податкового кредиту з ПДВ для ТОВ «Гідросенд» по товару соняшнику, походження, рух, а також кількість та якість якого по ланцюгу постачання не встановлено (відслідкувати неможливо).

Одночасно, на підтвердження своїх доводів, апелянт вказує, що: усі оформлені на виконання договорів від контрагентів-постачальників акти прийому-передачі насіння соняшнику були складені з порушенням норм Закону України від 16.07.1999 року № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, оскільки не містять дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції; рух активу (насіння соняшнику) від вищевказаних контрагентів до ТОВ «Гідросенд» в дійсності не відбувся, а надані позивачем первинні документи щодо придбання насіння соняшнику не опосередковувалися реальним рухом активів від ТОВ «Агрокомфорт», ПП «Агроцентр», ТОВ «Дельфан», ТОВ «Агрохімцентр» до ТОВ «Гідросенд». За вказаних обставин, апелянт вважає, що використання позивачем в своїй господарській діяльності задекларованого по взаємовідносинах з ТОВ «Агрокомфорт», ПП «Агроцентр», ТОВ «Дельфан», ТОВ «Агрохімцентр» насіння соняшнику, не може само по собі слугувати підставою для формування від`ємного значення суми податку на додану вартість та суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по господарським операціям з контрагентами-постачальниками ТОВ «Агрокомфорт», ПП «Агроцентр», ТОВ «Дельфан», ТОВ «Агрохімцентр», які в дійсності не відбулися, а складені по цим операціям документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення бухгалтерського обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

В частині відмови позивачу у задоволенні вимог, які стосуються визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Кіровоградській області під час призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Гідросенд» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за період з 01.02.2018 року по 31.05.20218 року та з 01.07.2018 року по 30.09.2018 року сторонами по справі рішення суду в апеляційному порядку не оскаржується, тому виходячи з положень ст.308 КАСУ, судова колегія визнає за необхідне здійснити перегляд справи саме в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, їх оцінку з урахуванням доводів позивача та відповідача, та правильність юридичної кваліфікації спірних правовідносин з урахуванням норм матеріального права, яким вони врегульовані, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, виходячи з нижченаведеного

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу ГУ ДФС у Кіровоградській області від 18.04.2019 року № 680, винесеного згідно пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.8. п.78 ст.78 Податкового кодексу України, відносно ТОВ "Гідросенд", одним із основних видів діяльності якого є виробництво олії та тваринних жирів (т.1 а.с.62-83), було проведено документальну позапланову виїзну перевірку з метою контролю за дотримання вимог податкового законодавства України при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за період з 01.02.2018 року по 31.05.2018 раку таз 01.07.2018 по 30.09.2018 року (т.19 а.с.203), термін якої продовжувався наказом ГУ ДФС України у Кіровоградській області №759 від 07.05.2019(т.19 а.с.237). За результатом вказаної перевірки складено Акт від 22.05.2019 №15/11-28-14-12/34996776 (т.1 а.с.84-135), за висновками якого позивачем порушено вимоги п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, і відбулося вказане порушення шляхом завищення суми податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунки платника у банку 20 629 783 грн., у т.ч. : за лютий 2018 року - на суму ПДВ 5623558,0 грн.; за квітень2018 року - на суму ПДВ 3973579,0грн.; за травень 2018 року - на суму ПДВ 2421276,0 грн.; за липень 2018 року - на суму ПДВ 2485538,0 грн.; за серпень 2018року- на суму ПДВ 3341384,0 грн.; за вересень 2018року- на суму ПДВ 2784448,0 грн.; а також шляхом завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту на суму 29590536,0 грн.: за лютий 2018 року - на суму ПДВ 608473,0 грн.; за травень 2018 року - на суму ПДВ 2822773,0 грн.; за вересень 2018 року - на суму ПДВ 26159290 грн. (т.1 а.с.135). При цьому, за викладеними в Акті перевірки висновками контролюючого органу, зазначені порушення були допущені ТОВ "Гідросенд" внаслідок неправомірного внесення до податкової звітності з податку на додану вартість та декларацій з податку на прибуток недостовірні відомості щодо відображення обсягів придбання по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками, по яких встановлено нереальність здійснення господарських операцій, а саме по: ПП «Агроцентр» на суму 221 514 997,1 грн.. у тому числі ПДВ 36 919 166,19 грн.; ТОВ «Агрокомфорт» 29 687 428,02 грн., в тому числі податок па додану вартість 4 947 904,67 грн.; ТОВ «Агро- хім центр» на загальну суму 16 707 406,24 грн., в тому числі податок на додану вартість 2 784 651,04 грн.; ТОВ «Делфан» на загальну суму 33 411 585,78 грн., в тому числі податок на додану вартість 5 568 597,73 грн. (т.19 а.с.205-206).

На підставі висновків, викладених в акті перевірки податковим органом 09.07.2019 прийнято податкові повідомлення-рішення: форми "В4" № 2, яким ТОВ "Гідросенд" зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 29 590 536,0 грн. (т.1 а.с.136, т. 19 а.с.205-206); та форми "В1" № 2, яким ТОВ "Гідросенд" зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 20 629 783,0 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 10 314 892 грн. (т.1 а.с.137, т.19 а.с.205-206), які позивачем оскаржені до суду і є предметом розгляду у цій справі.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції перш за все, правильно звернув увагу на необґрунтованість посилання контролюючого органу в оскаржуваних рішеннях на порушення позивачем п. 201, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що не було встановлено під час перевірки і не було зафіксовано як порушення позивача у висновках Акту перевірки від 22.05.2019 №15/11-28-14-12/34996776 (т.1 а.с.84-135). Оскільки під час апеляційного перегляду даної справи апелянтом не було надано розумних та зрозумілих обґрунтувань стосовно вказаних обставин, також як і не було спростовано належними доказами висновки суду першої інстанції в зазначеній частині рішення, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в зазначеній частині, оскільки під час здійснення апеляційного перегляду судового рішення, не встановила самостійно на підставі офіційного дослідження спірних правовідносин будь-яких логічних пояснень зазначеним посиланням контролюючого органу в ППР на порушення позивачем вимог п. 201, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, без попереднього встановлення такого факту і наведення висновків про це порушення в Акті перевірки.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги про необґрунтованість і незаконність рішення суду першої інстанції в іншій частині, яка стосується перевірки обставин формування позивачем в перевіряємий період суми податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунки платника у банку 20 629 783 грн., та від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту на суму 29590536,0 грн. по взаємовідносинам позивача з його контрагентами-постачальниками ТОВ «Агрокомфорт», ПП «Агроцентр», ТОВ «Дельфан», ТОВ «Агрохімцентр», що контролюючим органом кваліфіковано як порушення вимог п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, колегіє суддів встановлено, що суд першої інстанції правильно спираючись на положення пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 п.198.2 п.198.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України перш за все проаналізував долучені до матеріалів адміністративної справи належним чином завірені копії документів фінансово-господарської діяльності позивача з ПП «Агроцентр» (т.7 а.с.101-250, т.8 а.с.1-250, т.9 а.с.1-250, т.10 а.с.1-250, т.11 а.с. 1-250, т.12 а.с.1-250, т.13 а.с.1-250, т.14 а.с.1-250, т.15 а.с.1-250, т.16 а.с.1-250, т.17 а.с.1-250, т.18 а.с.1-126); з ТОВ «Агрокомфорт» (т.1 а.с.138-250, т.2 а.с.1-250, т.3 а.с.1-197); з ТОВ «Агро-хім центр» (т.3 а.с.198-250,т.4 а.с.1-218); і з ТОВ «Делфан» (т.4 а.с.219-250, т.5 а.с.1-250, т.6 а.с.1-250, т.7 а.с.1-100), а саме: видаткові накладні, товаро-транспортні накладні, податкові накладні, рахунки на оплату, банківські виписки, платіжні доручення, картки рахунку 631, а також Договори поставки та копії книги відвантажування і кількісно-якісного обліку олійного насіння за лютий-липень 2018 року (т.18 а.с.127-250, т.19 а.с.1-172), які у повному обсязі надавалися позивачем до перевірки, та були предметом дослідження контролюючого органу.

Крім того, судом першої інстанції детально було проаналізовано аргументи контролюючого органу з приводу нереальності здійснення позивачем господарських операцій з контрагентами-постачальниками, які фактично зводяться до того, що: у контрагентів постачальників відсутні трудові ресурси, основні фонди, виробничі потужності, земельні ділянки, транспортні засоби, можливості вирощування насіння соняшника власними силами та відсутність придбання у постачальників ідентичного товару у відповідній кількості, а також відсутність документів щодо його походження; а також: відсутністю у контрагентів - постачальників первинної поставки (придбання) тотожної продукції по ланцюгу постачання; дефектами товарно-транспортних накладних, в яких відсутня інформація щодо супровідних документів на вантаж, а адреса "Пункт замовлення" не відповідає реєстраційним даним контрагентів; не наданням до перевірки сертифікатів відповідності на сільськогосподарську продукцію або відомості, що передбачені договорами стосовно товаровиробника продукції, що не дає можливості визначити походження такої продукції. Зазначені факти, за твердженням податкового органу свідчать про те, що надані ТОВ «Гідросенд» до перевірки первинні документи щодо придбання насіння соняшника не опосередковуються реальним рухом активів від ТОВ «Агрокомфорт», ПП «Агроцентр», ТОВ «Дельфан», ТОВ «Агро-хім центр» до ТОВ «Гідросенд», що свідчить про безпідставність декларування ТОВ «Гідросенд» насіння соняшника по взаємовідносинам з ТОВ «Агрокомфорт», ПП «Агроцентр», ТОВ «Дельфан», ТОВ «Агро-хім центр» і використання його в подальшому позивачем в господарській діяльності згідно накладних на внутрішнє переміщення та актів на списання матеріалів для виробництва шроту соняшникового олії соняшникової.

Результатом перевірки та детального аналізу вищенаведених обставин спірних правовідносин у контексті норм Податкового законодавства, а також доводів позивача і відповідача по справі, суд першої інстанції дотримуючись правових позицій Верховного суду у даній категорії справ, вмотивовано спростував усі приведені контролюючим органом обставини та факти, які слугували підставою для винесення оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень-рішень.

Зокрема, обговорюючи посилання відповідача на відсутність у контрагентів постачальників трудових ресурсів, основних фондів, виробничих потужностей, земельних ділянок, транспортних засобів, можливості вирощування насіння соняшника власними силами та відсутність придбання у постачальників ідентичного товару у відповідній кількості, а також відсутністю документів щодо його походження, суд першої інстанції правильно зазначив, що не встановлення на момент перевірки позивача наявності у його контрагентів трудових ресурсів, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, засобів для транспортування та іншого майна не свідчить беззаперечно про відсутність реального характеру господарських операцій. Тому, за висновком суду, зазначені доводи контролюючого органу не можуть братися до уваги як докази нереальності господарських операцій при дотриманні самим позивачем усіх обов`язкових вимог закону, безпосередньо пов`язаних з формуванням податкового кредиту та виникненням податкового зобов`язання при наявності у нього належно оформлених та зареєстрованмх податкових накладних.

Судова колегія повністю погоджується з викладеними в попередньому абзаці висновками суду першої інстанції, оскільки норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності) (Постанова ВС від 08.05.2018 р. у справі № 815/3526/17), а відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), а основні та транспортні засоби можуть перебувати у постачальника на праві оренди або лізингу (Постанова ВС від 08.05.2018 р. у справі № 814/937/15). Тим більш, як правильно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні, податковим органом не доведенно не відповідність дійсності відомостей у документах, на підставі яких позивачем сформовані податковий кредит і зобов`язання, також як і не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними суб`єктами господарювання було лише одержання позивачем податкової вигоди.

Погоджується судова колегія також з наведеними в судовому рішенні підставами, за наявності яких при вирішенні спору у цій справі не можуть братися до уваги як доказ нереальності господарських операцій, посилання відповідача на відсутність у контрагентів-постачальників первинної поставки (придбання) тотожної продукції по ланцюгу постачання, оскільки до вказаного переконання податковий орган дійшов внаслідок аналізу податкової звітності ТОВ «Агрокомфорт», ПП «Агроцентр», ТОВ «Дельфан», ТОВ «Агро- хім центр» та аналізу Єдиного реєстру податкових накладних по ланцюгу постачання, що не є належним доказом в розумінні процесуального Закону, оскільки не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів (Постанова ВС від 27.03.2018 р. у справі № 816/809/17), а співставлення задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту по базам даних податкової інформації, не віднесено до засобів перевірки правильності і повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому ці докази не можуть визнаватися належними (Постанова ВС від 27.02.2018 р. у справі № 811/2154/13-а), аналогічно як і зазначене у постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року по справі № 804/939/16 використання під час перевірки платника податків даних інформаційно-аналітичних систем державної фіскальної служби: ІТС „Податковий блок; Єдиний реєстр податкових накладних; Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України.

У даному випадку, суд першої інстанції правильно зазначив, що: чинне законодавство не ставить право платника податків на формування податкових вигод у залежність від змісту податкової звітності його контрагентів та номенклатури придбаного/проданого товару третіми особами, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 31.01.2011 року по справі № 21-47а10; а норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31 січня 2019 по справі №П/811/1930/17.

Неспростовними судова колегія також визнає висновки суду першої інстанції у цій справі стосовно безпідставності посилань відповідача на дефекти товарно-транспортних накладних, якими є відсутність інформації про супровідні документи на вантаж, і невідповідність реєстраційним даним контрагентів адресам "Пункт замовлення", оскільки факт передання товарів та, відповідно, набуття права власності позивача на них, підтверджуються наявними в матеріалах справи видатковими накладними, форма і зміст яких жодним чином не заперечується відповідачем. Беззаперечно, наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є визначальними при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Крім того, товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною (Постанова ВС від 12.06.2018 р. у справі № 826/11879/13-а), і відповідно, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків. (Постанова ВС від 17.04.2018 р. у справі № 816/1587/17).

Відсутні у судової колегії також заперечення проти наведеного в рішення суду першої інстанції висновку про те, що не наданням позивачем до перевірки сертифікатів відповідності на сільськогосподарську продукцію або відомості, передбачені договорами щодо товаровиробника продукції, не може безумовно свідчити про відсутність господарських відносин з поставки насіння соняшника між позивачем та контрагентами, оскільки уся інформація про продукцію містяться в первинних документах, які супроводжували поставки, та у книжці відвантажувань та кількісно - якісного обліку олійного насіння за лютий - липень 2018 року (т.18 а.с.127-250, т.19 а.с.1-172), а відповідачем по справі не доведено належними доказами відповідно до вимог ст.77 КАС України фактів відсутності реального характеру господарських операцій позивача з його контрагентами, також як і не надано доказів про встановлення таких фактів рішеннями інших судів.

За вищенаведених обставин, які свідчать, що усі доводи відповідача у спірних правовідносинах ґрунтуються лише на зауваженнях до господарської діяльності та податкової звітності контрагентів позивача, але без будь-яких обґрунтувань пов`язаності безпосередньо позивача з сумнівною діяльністю третіх осіб, та без підтвердження належними доказами того, що фактичне виконання укладених позивачем спірних господарських договорів не відбулось, на переконання апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність сформованих позивачем сум податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунки платника у банку та від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту на підставі належно оформлених податкових накладних, виданих йому контрагентами ТОВ "Гідросенд" та ТОВ «Агрокомфорт», ПП «Агроцентр», ТОВ «Дельфан», ТОВ «Агро-хім центр», які зареєстровані платниками податку на додану вартість та в ЄДР, що відповідно до вимог п.201.8 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України наділяє їх обов`язком нараховувати податок на додану вартість та виписувати податкові накладні, і вказані обставини були встановленими під час перевірки позивача.

Таким чином, судова колегія визнає, що при вирішенні спору щодо правомірності формування позивачем своїх даних податкового обліку, суд першої інстанції надав належну оцінку доказам у їх сукупності з дотриманням норм статей 72-77, 90 КАС України та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування об`єкту оподаткування у перевіряємий період. Зокрема, судом досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та які містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення, що надає колегії суддів підстави вважати законними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно реальності спірних господарських операцій позивача, підтверджених долученими до матеріалів справи належним чином оформленими копіями первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, які містять в собі достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, і підтверджують фактичне їх здійснення.

Суд першої інстанції також правильно відхилив усі доводи контролюючого органу про порушення позивачем вимог п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, які ґрунтуються виключно на припущеннях, а тому не можуть братися судом до уваги, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача не можуть бути визнані такими, що прийняті на підставі та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та обґрунтованими, розсудливими і прийнятими з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення.

Наведені у попередньому абзаці порушення критерій правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, стосуються також і рішення відповідача форми "В1" № 2 від 09.07.2019 р. в частині застосування до позивача відповідно до п.123.3 ст.123 ПК України штрафу у розмірі 50% з тих підстав, дії позивача призвели до збільшення сум грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням № від 12.01.2017 (т.20 а.с.30). У даному випадку, суд першої інстанції правильно наголосив на відсутності підстав застосування до позивача штрафу оскаржуваним рішенням форми "В1" № 2 від 09.07.2019 р. у розмірі 50%, оскільки рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 у справі №п/811/118/17, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 12.01.2017 р. №.

Колегія суддів зазначає, що контролюючим органом в свою чергу, всупереч вимог КАС України не доведено апеляційному суду та не надано належних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції у цій справі, чи підтвердили б неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування рішення суду у цій справі, а тому апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області повинна бути залишена без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року має бути залишено без змін в повному обсязі, в тому числі і в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області на користь позивача понесених ним витрат на оплату судового збору і на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області залишити без задоволення

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року залишити без змін

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник