Справа № 540/4178/20
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/4178/20
Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В..

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулася з позовом до Міністерства оборони України, в якому просила:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (у редакцій чинній на 21.08.2017 року) ;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у розмірі 600 000 гривень в рівних частинах кожному з позивачів, що становить 3/4 від розміру одноразової грошової допомоги у сумі 500-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дружина і діти померлого військовослужбовця, відповідно до положень ч.1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", мають право на отримання одноразової грошової допомоги як члени сім`ї у зв`язку зі смертю їх батька, оскільки причина його смерті пов`язана із захворюванням, набутим в період проходження ним військової служби, що підтверджено належним доказом - витягом з протоколу № 370 від 01.11.2018 Військово-лікарської комісії Південного регіону. Разом з тим, в листопаді 2020 року позивачі отримали відповідь від Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з якої вбачалося, що згідно протоколу № 143 від 27.10.2020 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги протиправно відмовила у призначенні та виплаті такої допомоги.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року позов задоволено.

Визнано дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" протиправними.

Зобов`язано Міністерство оборони України () призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразову грошову допомогу у розмірі 600000 гривень в рівних частинах кожному.

В апеляційній скарзі, Міністерство оборони України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду від 26 лютого 2021 року скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що жодною нормою діючого законодавства на день смерті ОСОБА_4 (21.08.2017), не було передбачено виплату одноразової грошової допомоги, у разі, якщо смерть особи настала після звільнення з військової служби (незалежно від причини смерті). Також, відповідач вказує, що позиція Міністерства оборони України полягає в тому, що до прийняття Закону України від 06.09.2018 року №2522-VІІI "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців", була відсутня норма, яка передбачала виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо смерть особи настала після звільнення з військової служби (незалежно від причини смерті) та на правовідносини, які виникли до 13.10.2018 - дати набрання чинності згаданим законом, не може бути застосована. За переконанням апелянта, стаття 16 Закону в редакції станом на 21.08.2017 передбачає, зокрема, призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби. Отже, в будь-якому випадку смерть саме військовослужбовця до моменту виключення зі списків військової частини (внаслідок захворювання чи іншої причини), є тим фактом, що породжує правовідносини з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із смертю військовослужбовця.

Позивачі не скористалися своїм процесуальним правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що померлий прапорщик ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 06.03.2015 по 25.04.2016 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , є учасником бойових дій.

Наказом командира в/ч НОМЕР_5 від 22.04.2016 року №49-РС (по особовому складу) ОСОБА_4 був звільнений в запас, згідно п.1 ч.8 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", виключений з 25.04.2016р. зі списків особового складу частини й з усіх видів забезпечення та направлений на військовий облік до Цюрупинського РВК Херсонської області.

В подальшому, після звільнення з військової служби, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, причиною смерті стало захворювання, набуте в період проходження ним військової служби, про що було зазначено у протоколі № 370 від 01.11.2018 Військово-лікарської комісії Південного регіону.

Смерть військовослужбовця ОСОБА_4 підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_6 .

Причиною смерті згідно лікарського свідоцтва про смерть № 106/К-к є дисциркуляторна енцефалопоітія, а хворобами, що призвели до неї: гостра серцево-судинна недостатність, гіпертрофія міокарду, гіпертонічна хвороба.

Свідоцтвом про хворобу № 358 підтверджується причинний зв`язок захворювання із проходженням військової служби.

Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали шлюб 09.06.2015.

Наявними в матеріалах справи свідоцтвами про народження серії НОМЕР_8 та НОМЕР_9 підтверджується факт батьківства ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4

ОСОБА_1 (мати) як в своїх, так і в інтересах своїх неповнолітніх дітей, звернулася із заявою до Департаменту фінансів Міноборони стосовно призначення та виплати одноразової грошової допомоги, на що отримала відповідь ІНФОРМАЦІЯ_5 (Херсонського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки) листом №6/2/140 від 16.11.2020 про те, що комісія Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум протоколом від 27.10.2020 № 143 відмовила у такому призначенні та виплаті, у зв`язку з відсутністю підстав, пославшись на те, що на час смерті ОСОБА_4 не був військовослужбовцем, та смерть його настала понад річний термін після звільнення з військової служби.

Вважаючи такі дії Міністерства оборони України протиправними, а свої права порушеними, позивач в інтересах своєї сім`ї звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивачі є особами, визначені законом, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця, та таке право не залежить від того, чи була особа на день смерті військовослужбовцем чи була вже звільнена, а залежить від причинно-наслідкового зв`язку між причиною та настанням смерті та чи пов`язаний даний зв`язок з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з таких підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 2 статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі також - Закон № 2232-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно зі статтею 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 41 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктами 1, 2 частини 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;

Згідно зі статтею 16-4 Закону № 2011-XIІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до статті 16-1 Закону №2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що вищезгадана одноразова грошова допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначальним у цій справі є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер.

Норми статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з складністю їх конструкції допускають неоднозначне трактування, внаслідок чого і виник спір. Проте, на переконання колегії суддів, інше тлумачення вказаної норми, ніж зазначене судом, не відображало б мети законодавця при прийнятті цього закону.

Якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Отже, можна зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби.

Як було зазначено вище, з матеріалів справи вбачається, що позивач була дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , який у період з 06.03.2015р. по 25.04.2016р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , є учасником бойових дій, брав участь в АТО, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі (районах) проведення АТО.

Виконавчим комітетом Мирненської селищної ради Каланчацького району Херсонської області складено актовий запис від 21 серпня 2017 року № 9 про смерть ОСОБА_4 (Свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_6 ).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 28 серпня 2017 року № 106/К-к причиною смерті ОСОБА_4 визначено гіпертонічну хворобу, яка ускладнилася гострою серцево судинною недостатністю.

Із витягу з протоколу засідання Військово - лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 01 листопада 2018 року № 370, вбачається, що прапорщику запасу ОСОБА_4 встановлено захворювання «Гостра серцево судинна недостатність. Гіпертрофія міокарду. Гіпертонічна хвороба», підтверджене медичними та військово - обліковими документами, яке призвело до смерті, так, пов`язане з проходженням військової служби.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку, позивач та її неповнолітні діти мають право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки смерть ОСОБА_4 настала внаслідок захворювання, отриманого в період проходження ним військової служби, що у свою чергу є підставою для виплати такої допомоги.

З огляду на зазначене, доводи апелянта, що позивачі не мають права на одноразову грошову допомогу є помилковими, а тому є обґрунтованими вимоги позивачів про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Частиною 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог цієї статті Закону Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» затвердив Порядок № 975 (далі - Порядок №975, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 10 Порядку №975, члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:

заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;

витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);

витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії:

документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства;

свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста;

свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого);

свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);

довідки органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста;

сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині;

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою);

рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста);

рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).

Пунктом 5 Порядку № 975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Оскільки ОСОБА_4 помер після звільнення з військової служби та набрання чинності Законом України від 04 липня 2012 року "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" та постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, що визначають розмір та порядок виплати одноразової грошової допомоги, у разі смерті військовослужбовця, а смерть сталася внаслідок травми чи захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, то позивачі як члени його сім`ї мають право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті.

Судом також встановлено, що батько ОСОБА_4 помер в 2012 році, позивачу невідомо, чи зверталась мати померлого за отриманням допомоги, таким чином, одноразова грошова допомога має бути призначена позивачу та її двом дітям в розмірі 3/4 від загальної суми.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1600 грн., розмір одноразової грошової допомоги становить 800 000грн., а 3/4 цієї суми 600 000 грн.

Оскільки за наслідками судового розгляду встановлено, що відповідач протиправно ухилився від призначення одноразової грошової допомоги, а також прийнявши до уваги наявність у позивачів права на отримання грошової допомоги, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права, у спірному випадку, є саме зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачам одноразову грошову допомогу, що вірно було встановлено судом.

При цьому, слід зазначити, що якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування судом першої інстанції зазначеного способу захисту права неможливо вважати втручанням у дискреційні повноваження Міністерства оборони України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 822/630/17.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наданим сторонами в судовому засіданні. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Згідно зі ст. 242 КАС України,рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст.315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 308,311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного судового рішення 01.07.2021р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.