Справа № 260/441/21
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2021 року м. Ужгород№ 260/441/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хустської міської ради про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Хустської міської ради, в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Хустської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги, визначеної ст. 44 Кодексу законів про працю України (в розмірі не менш, ніж шестимісячний середній заробіток); 2) зобов`язати Хустську міську раду виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу, визначену ст. 44 Кодексу законів про працю України (в розмірі не менш, ніж шестимісячний середній заробіток) та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 05 листопада 2015 року по 10 грудня 2020 року він перебував на посаді Данилівського сільського голови. У зв`язку з припиненням повноважень на вказаній посаді він 04 січня 2021 року звернувся до Хустської міської ради, як правонаступника Данилівської сільської ради, з проханням виплатити йому вихідну допомогу, визначену ст. 44 Кодексу законів про працю України, а також середнього заробітку до працевлаштування в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Однак відповідач протиправно відмовив у виплаті такої, мотивуючи не поширенням норм трудового законодавства на виборні посади. Вважає, що хоча проходження служби в органах місцевого самоврядування має свої особливості та є предметом спеціального законодавчого регулювання, однак у частині, де ці правовідносини не врегульовано такими нормами, підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

16 березня 2021 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву №501/02-125 від 11.03.2021, в якому проти задоволення позову заперечив. Зокрема, вважає, що законодавча норма щодо обов`язку виплачувати особам, що перебували на виборних посадах, середній заробіток на період працевлаштування поширюється на осіб, які до обрання на зазначені посади перебували у трудових відносинах з підприємством, установою, організацією. Разом з тим, позивач у період з 19.10.2001 по 30.03.2011 до зайняття виборної посади займався підприємницькою діяльністю, тобто не перебував у трудових відносинах з жодним підприємством.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у період з 12 листопада 2010 року по 10 грудня 2020 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) перебував на посаді Данилівського сільського голови (рішення 1 сесії 6 скликання Данилівської сільської ради Хустського району від 12.11.2010; рішення 1 сесії 7 скликання Данилівської сільської ради Хустського району від 05.11.2015).

Відповідно до відомостей трудової книжки, 10 грудня 2020 року ОСОБА_1 рішенням №1 І сесії VIII скликання Хустської міської ради від 10.12.2021 звільнений із займаної посади на підставі п. 1 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у зв`язку із закінченням строку повноважень.

04 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Хустського міського голови, як правонаступника Данилівської сільської ради, із заявою, в якій просив виплатити йому вихідну допомогу, передбачену ст. 44 Кодексу законів про працю України, у розмірі не менше, ніж 6-місячний заробіток з врахуванням ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю.

У відповідь на заяву ОСОБА_1 від 04 січня 2021 року листом №2/02-27/с від 05.01.2021 виконавчим комітетом Хустської міської ради було повідомлено про непоширення норм ст. 44 Кодексу законів про працю України на колишніх сільських голів при припиненні ними своїх повноважень. Поряд з цим проінформовано, що з метою реалізації права на отримання виплат йому слід звернутися із відповідною заявою та документами, що підтверджують його статус, у порядку ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Вважаючи бездіяльність Хустської міської ради, що проявилася у не виплаті гарантованих законодавством коштів, пов`язаних з припиненням повноважень на посаді сільського голови, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сільський голова, в розумінні положень ч. 1 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280), є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл).

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування регулюються нормами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-III (далі №2493).

Відповідно до положень ст. 1 Закону №2493, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Ст. 3 Закону №2493 визначено, що посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону №2493, прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється, зокрема на посаду сільського, селищного, міського голови в порядку, встановленому Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону №280 сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України.

Положеннями ст. 141 Конституції України визначено, що строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових виборах, становить п`ять років.

Повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону (ч. 1 ст. 42 Закону №280).

Таким чином, нормами діючого законодавства України обмежено конкретними часовими рамками термін перебування сільського голови на займаній посаді, про що така особа повинна бути обізнана при її призначенні.

Ч. 3 ст. 7 Закону №2493 передбачено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Спірні правовідносини виникли з приводу невиплати позивачу після припинення повноважень сільського голови вихідної допомоги, яка встановлена статтею 44 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Відмовляючи у виплаті такої допомоги, відповідач виходив з того, що нормами Закону №2493 не передбачено виплату вихідної допомоги у разі припинення повноважень сільського голови.

Оцінюючи правомірність зазначених мотивів з точки зору основних засад адміністративного судочинства, суд зазначає наступне.

Так, ст. 44 КЗпП України, на яку посилається позивач в обґрунтування правомірності заявлених позовних вимог, визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 5 ч. 1 ст. 41, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Положення ст. 41 КЗпП України регламентують додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Так, зокрема п. 5 ч. 1 зазначеної статті встановлено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Провівши аналіз правової природи вихідної допомоги, передбаченої нормами ст. 44 КЗпП України, суд дійшов висновку, що така спрямована на захист трудових прав працівника при його достроковому звільненні із займаної посади за ініціативою власника з незалежних від нього обставин, та полягає у виплаті конкретно встановленої грошової суми у разі настання визначеного законодавства кола випадків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 05 листопада 2015 року був обраний Данилівським сільською головою строком на 5 років та був звільнений із займаної посади 10 грудня 2020 року на підставі п. 1 ст. 42 Закону №280 у зв`язку із закінченням строку повноважень.

Суд зазначає, що ст. 42 Закону №280 містить додаткову, особливу підставу для звільнення працівника, пов`язану з його статусом, якої не містить КЗпП України. Ця підстава законом пов`язується не з волевиявленням працівника чи будь-якої іншої особи, а з самим фактом закінчення строку повноважень сільського голови, визначеного Конституцією України.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що звільнення сільського голови із зазначених підстав не може розглядатися в якості розірвання трудового договору з ініціативи власника, а тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані гарантії, передбачені нормами ст. 44 КЗпП України.

Правові висновки аналогічного змісту наведені у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі №802/2081/18-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, суд зазначає, що позивач погоджуючись на зайняття посади сільського голови усвідомлював строковість свого перебування на вказаній виборній посаді та наслідки закінчення строку, на який його було обрано.

Таким чином, провівши правовий аналіз зазначених законодавчих норм крізь призму встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що положення ст. 44 КЗпП України не можуть бути застосовані до особи, що обіймала посаду сільського голови.

Суд вважає, що нормами спеціального законодавства, зокрема ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2020 №93-IV (положення якого застосовуються і до сільських голів) передбачений особливий порядок захисту трудових прав осіб, що обираються на виборні посада в органах місцевого самоврядування, зокрема: шляхом поновлення такої особи після припинення її повноважень на попередній роботі (посада), а за її відсутності - на іншій рівноцінна роботі або виплати середнього заробітку до працевлаштування.

При цьому суд враховує те, що ОСОБА_1 був обізнаний з вищезазначеним порядком, оскільки 18 грудня 2020 року звернувся до Хутського міського голови із відповідною заявою.

В свою чергу оцінка правомірності дій відповідача щодо невиплати передбаченого нормами ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» середнього заробітку не є предметом даного адміністративного позову та не може досліджуватися судом в межах розгляду даної справи.

З огляду на вищенаведене суд вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Хустської міської ради (місцезнаходження: вул. 900-річчя Хуста, буд. 27, м. Хуст, Закарпатська область, 90400, код ЄДРПОУ 3405221) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності до вимог п. 15.5 Розділу VII Перехідних положень КАС України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017р.).

СуддяР.О. Ващилін