Справа № 951/289/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 951/289/20 пров. № А/857/8765/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Довгої О.І. та Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання - Омеляновської Л.В.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Проців І.В., Засєдко Т.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на рішення Козівського районного суду Тернопільської обл. від 30.03.2021р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправними та скасування рішення керівника органу державної виконавчої служби, постанов державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень (суддя суду І інстанції: Гриновець О.Б., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 00 хв. 30.03.2021р., смт.Козова Тернопільської обл.; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 09.04.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

14.04.2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому, із урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог, просив скасувати рішення начальника Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Проціва В.Я. № 4945 від 31.03.2020р., яким відмовлено у задоволенні його звернення від 16.02.2020р. щодо скасування постанов виконавчих проваджень, винесених підлеглим державним виконавцем Засєдко Т.М., у виконавчих провадженнях №№ 61501214, 61562125 від 10.03.2020р., якими вони відкриті усупереч вимог ст.303 КУпАП, після закінчення тримісячного терміну з дня їх винесення, на підставі постанови Козівського районного суду Тернопільської обл. від 05.12.2019р., якою він визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та підданий адміністративному стягненню: штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік із стягненням в дохід держави 384 грн. 20 коп. судового збору; скасувати постанови державного виконавця Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Засєдко Т.М. про відкриття виконавчих проваджень №№ 61501214, 61562125 від 10.03.2020р. (а.с.1-5, 17-20).

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської обл. від 30.03.2021р. заявлений позов задоволено; скасовано рішення начальника Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Проціва В.Я. № 4945 від 31.03.2020р., яким відмовлено у задоволенні звернення від 16.02.2020р. про скасування постанов виконавчих проваджень, винесених підлеглим державним виконавцем Засєдко Т.М. у виконавчих провадженнях № 61501214 від 10.03.2020р., № 61562125 від 16.03.2020р.; скасовано постанови державного виконавця Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Засєдко Т.М. про відкриття виконавчих проваджень № 61501214 від 10.03.2020р., № 61562125 від 16.03.2020р.; стягнуто з відповідача Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 за рахунок державних асигнувань 16681 грн. 60 коп. судового збору (а.с.95-98).

Ухвалою суду від 15.04.2021р. виправлено описку, допущену у рішенні Козівського районного суду Тернопільської обл. від 30.03.2021р. у справі №951/289/20, зокрема, виклавши у наступній редакції:

абзац мотивувальної частини рішення: «Крім цього, не може братися до уваги і той факт відповідача, що Козівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) одержав і зареєстрував супровідні листи Козівського районного суду Тернопільської області від 12.02.2020р. № 569/18326/19/463/2020, № 569/18326/19/464/2020 - 10.03.2020р. за вх./вих. № 1763, оскільки представник відділу ДВС отримав особисто такі 12.02.2020р., що й підтверджується журналом канцелярії суду про одержання копій документів.»;

абзац четвертий резолютивної частини рішення: «Стягнути з Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 за рахунок державних асигнувань 1681,60 грн. судового збору» (а.с.105 і на звороті).

Не погодившись із винесеним рішенням суду, його оскаржив відповідач Козівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.111-114).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідачем правомірно відкриті виконавчі провадження з виконання постанов у справі № 569/18326/19 про стягнення штрафу в сумі 10200 грн. та судового збору в розмірі 384 грн. 20 коп. з ОСОБА_1 в користь держави.

Отримані постанови суду відповідали вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», через що державним виконавцем відповідно до ст.ст.3, 4, 24, 25, 27 вказаного Закону винесені постанови про відкриття виконавчого провадження АСВП № 61501214 від 10.03.2020р. та АСВП № 61562125 від 16.03.2020р.

Згідно ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня, після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

У постановах суду зазначено, що вони набрали законної сили 24.01.2020р., через що термін пред`явлення до виконання обчислюється від дати набрання законної сили протягом трьох місяців.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, постановою Козівського районного суду Тернопільської обл. від 05.12.2019р. у справі № 569/18326/19 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 384 грн. 20 коп. (а.с.35-36).

В цілях примусового виконання зазначеної постанови її копії були скеровані судом на адресу відповідача згідно наступних супровідних листів суду:

№ 569/18326/19/463/2020 від 12.02.2020р. для стягнення штрафу і отримані відповідачем 10.03.2020р. за вх. № 1763 (а.с.34, 35-36);

№ 569/18326/19/464/2020 від 12.02.2020р. для стягнення штрафу і отримані відповідачем 16.03.2020р. за вх. № 1858 (а.с.45, 46-47).

На підставі наведеного головним державним виконавцем Засєдко Т.М. винесені наступні постанови:

ВП № 61501214 від 10.03.2020р. про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови Козівського районного суду Тернопільської обл. від 05.12.2019р. у справі № 569/18326/19 щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 10200 грн. (а.с.37 і на звороті);

ВП № 61562125 від 16.03.2020р. про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови Козівського районного суду Тернопільської обл. від 05.12.2019р. у справі № 569/18326/19 щодо стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 384 грн. 20 коп. (а.с.48-49).

16.03.2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) із заявою, в якій просив скасувати постанови ВП № 61501214 від 10.03.2020р. та ВП № 61562125 від 16.03.2020р. про відкриття виконавчих проваджень, оскільки тримісячний строк для виконання постанови суду сплив до часу відкриття спірних виконавчих проваджень (а.с.4-5).

Відповідно до листа Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) № 4945 від 31.03.2020р. за зверненням позивача проведено відповідну перевірку виконавчих проваджень, за результатами якої підтверджено правомірність відкриття спірних виконавчих проваджень (а.с.6).

Згідно журналу канцелярії суду є наявним запис про отримання 12.02.2020р. копії постанови по справі № 569/18326/19 представником ДВС під розпис (а.с.94а).

Вирішуючи наведений спір та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що останнім днем пред`явлення постанови суду від 05.12.2019р. у справі № 569/18326/19 до виконання є 05.03.2020р.

Фактично копія вказаної постанови суду вручена представнику відповідача під розпис 12.02.2020р., тобто, із дотриманням тримісячного строку, передбаченого ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки спірні постанови про відкриття виконавчих проваджень датовані 10.03.2020р. і 16.03.2020р., тому останні не відповідають приписам ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», через що у державного виконавця були відсутніми правові підстави для відкриття виконавчих проваджень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових та хибних висновків, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, розглядувані правовідносини стосуються примусового виконання постанови суду, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто з нього судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп.

Вказані суми підлягають стягненню в дохід Державного бюджету України.

Водночас, спірним питанням є дотримання строку пред`явлення виконавчого документа (в даному випадку постанови суду) до примусового виконання.

При цьому, порушення такого строку, на думку позивача, повинно тягнути за собою скасування постанов державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень.

Відповідно до приписів КУпАП:

ст.294 - постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

ст.299 - постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

ст.303 - не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень.

ст.308 - у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас, питання примусового виконання рішень судів врегульовано окремим законодавчим актом - Законом України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно з ч.1 ст.1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 вказаного Закону примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частинами 1 і 2 ст.12 наведеного Закону передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Аналіз наведених законодавчих актів вказує на те, що правовідносини щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) регулюються Законом України «Про виконавче провадження», який є спеціальним актом по відношенню до інших актів, зокрема, КУпАП.

Водночас, норми КУпАП визначають порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у добровільному порядку, тобто, до початку примусового виконання такої постанови.

У розглядуваному випадку постанова суду від 05.12.2019р. у справі № 569/18326/19 була скеровано до органу державної виконавчої служби для примусового виконання, що свідчить про набрання нею законної сили та невиконання її правопорушником у добровільному порядку в частині сплати штрафу і судового збору.

Щодо строків пред`явлення постанови суду від 05.12.2019р. у справі № 569/18326/19 до примусового виконання колегія суддів вважає, що такий строк складає три місяці. Вказаний строк обчислюється з наступного дня після набрання постановою суду законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Як слідує з копії постанови суду від 05.12.2019р. у справі № 569/18326/19, вона набрала законної сили 24.01.2020р. (а.с.35-36).

Визначення такої дати узгоджується з приписами ст.299 КУпАП.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні суд прийшов до висновку про іншу дату набрання чинності постановою суду від 05.12.2019р. у справі № 569/18326/19, вказавши при цьому, що така постанова не оскаржувалася, а тому набрала законної сили через 10 днів після 05.12.2019р.

Наявність розбіжностей в цих датах (16.12.2019р. і 24.01.2020р.) судом першої інстанції не усунуто, не наведено будь-яких аргументів щодо неправильності визначення дати 24.01.2020р., яка зазначена на копії постанови суду від 05.12.2019р. у справі № 569/18326/19.

Стосовно порядку вручення копії постанови суду від 05.12.2019р. у справі № 569/18326/19 колегія суддів враховує, що представлена сторінка журналу канцелярії суду про вручення 12.02.2020р. копії постанови під розпис представнику відповідача не може вважатися належним доказом по справі.

Зокрема, копія цієї сторінки не завірена в установленому порядку відповідальним працівником суду.

Із змісту цієї сторінки не можливо ідентифікувати особу, якій було вручено копію постанови по справі № 569/18326/19; також по вказаній справі винесено декілька постанов (від 25.10.2019р. і 05.12.2019р.), а тому відсутність дати постанови унеможливлює з`ясування того, яку саме постанову було вручено під розпис.

Окрім цього, у випадку вручення копії постанови суду від 05.12.2019р. у справі № 569/18326/19 представнику відповідача під розпис, судом не встановлена доцільність скерування копій цієї постанови 10.03.2020р. і 16.03.2020р. на адресу відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає достовірними доказами, які надані відповідачем, копії супровідних листів суду № 569/18326/19/463/2020 від 12.02.2020р. та № 569/18326/19/464/2020 від 12.02.2020р., які зареєстровані по вхідній реєстрації відповідача відповідно 10.03.2020р. за вх. № 1763 та 16.03.2020р. за вх. № 1858.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що скерування цих документів на адресу органу державної виконавчої служби мало місце із зайвими зволіканнями, оскільки 05.12.2019р. відбувся розгляд справи, 24.01.2020р. постанова суду набрала законної сили і лише у березні 2020р. поступила до відповідача на примусове виконання.

Оскільки відкриття спірних виконавчих проваджень мало місце 10.03.2020р. і 16.03.2020р., а тримісячний строк для примусового виконання виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, розпочався з наступного дня після набрання ним законної сили, тобто, у розглядуваному випадку з 24.01.2020р., тому державним виконавцем дотримані строки, визначені ч.2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Оскільки заява позивача від 16.03.2020р. щодо скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень була розглянута відповідачем в установленому порядку, за результатами її розгляду автору звернення надано відповідь, яка відповідає вимогам закону, колегія суддів не убачає підстав для скасування рішення начальника Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Проціва В.Я. № 4945 від 31.03.2020р.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до невірного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на результат апеляційного розгляду (в задоволенні позовних вимог відмовлено) понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 ; суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта Козівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), оскільки такий в розглядуваних правовідносинах підпадає під поняття «суб`єкт владних повноважень», яке міститься в п.7 ч.1 ст.4 КАС України.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) задовольнити.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської обл. від 30.03.2021р. в адміністративній справі № 951/289/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправними та скасування рішення керівника органу державної виконавчої служби та постанов державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень, - відмовити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 ; суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Козівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді О. І. Довга
І. В. Глушко
Дата складення повного тексту судового рішення: 30.06.2021р.