Справа № 540/1873/21
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/1873/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ), у якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до трудового стажу:

- проходження служби в органах УВС Кримоблвиконкому з 05.12.1986 року по 26.12.1988 року;

- стаж роботи в республіканському кооперативно - державному проектно-вишукувальному інституті «Кримагропроект» з 02.01.1989 року по 25.09.1991 року;

- стаж роботи в Джанкойському дорожньому ремонтно-будівельному управлінні з 01.10.1991 року по 21.10.1996 року та не врахування довідок:

- від 21.08.2020 року за №14/С-94;

- від 27.08.2020 за № СІ 108;

- від 30.07.2020 за № 147;

- від 18.08.2020 року за № 32/ТО/1/2-139;

- від 27.08.2020 № СІ 107;

- від 30.07.2020 № 72,73,74.

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 88 від 10.03.2021 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно із. ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 04.03.2021 року із урахуванням усіх наявних документів, підтверджуючих стаж роботи ОСОБА_1 , а саме: - проходження служби в органах УВС Кримоблвиконкому з 05.12.1986 року по 26.12.1988 року; - стаж роботи в республіканському кооперативно-державному проектно-вишукувальному інституті «Кримагропроект» з 02.01.1989 року по 25.09.1991 року; - стаж роботи в Джанкойському дорожньому ремонтно-будівельному управлінні з 01.10.1991 року по 21.10.1996 року, з врахування довідок: - від 21.08.2020 року за № 14/С-94, - від 27.08.2020 за № С1108, - від 30.07.2020 за № 147 ; - від 18.08.2020 року за № 32/ТО/1/2-139, - від 27.08.2020 № С1107, - від 30.07.2020 № 72,73,74 та висновків суду в даній адміністративній справі.

Позов обґрунтований тим, що з метою реалізації права на призначення пенсії, позивач 04.03.2021 звернувся до відділу обслуговування громадян №9 (сервісного центру) (м. Херсон) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком та надано необхідні документи на підтвердження наявності права на призначення пенсії за віком. Однак, рішенням від 10.03.2021 №88 відповідачем було відмовлено в задоволенні даної заяви. Рішення обґрунтовано тим, що позивачем не подано необхідних документів на підтвердження трудового стажу не менше 28 років, необхідних для призначення ОСОБА_1 пенсії. Вважає дії ГУ ПФУ протиправними, просить задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.05.2021 провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

26.05.2021 до суду від відповідача надійшов відзив, згідно до якого останній заперечує проти позовних вимог. Зазначає, що позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №9 управління обслуговування громадян ГУ ПФУ з заявою про призначення йому пенсії за віком. За результатами розгляду заяви, поданих документів, довідок про роботу та даними системи персоніфікованого обліку до страхового стажу зараховано 18 років 2 місяці 23 дні, після чого прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 28 років.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи на території Автономної Республіки Крим: проходження служби в органах УВС Кримоблвиконкому з 05.12.1986 по 26.12.1988 за відсутності зазначення посади відповідальної особи при звільненні; в республіканському кооперативно-державному проектно-вишукувальному інституті "Кримагропроект" з 02.01.1989 по 25.09.1991; в Джанкойському дорожньому ремонтно- будівельному управлінні з 01.10.1991 по 21.10.1996, оскільки не проглядаються відбитки печатки на записах при звільненні, що не відповідає нормам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції Украй 17.08.1993 за №110.

Довідки про роботу від 21.08.2020 № 4/С-94, від 27.08.2020 № С1108, від 30.07.2020 №147 та заробітну плату від 18.08.2020 №32/ТО/1/2-139, від 27.08.2020 №С1107, від 30.07.2020 № 72,73,74, що видані установами, розташованими на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, оскільки вони є недійсними відповідно до ст. 9 Закону №1207-VII, а тому відсутні правові підстави для їх врахування при призначенні пенсії.

На підставі викладеного, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

04.03.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до відділу обслуговування громадян №9 (сервісного центру) (м. Херсон) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком. До заяви позивачем надано:

- паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Джанкойським МРВ ГУМВС України в Криму 14.01.2000 року, з відміткою по зареєстроване місце проживання з 02.08.2002 року - АДРЕСА_1 ;

- документ "посвідка на проживання іноземного громадянина" № НОМЕР_2 видана "Міністерством внутрішніх справ по Республіці Крим" 20.11.2019 з відміткою про зареєстроване місце проживання з 16.12.2019 року - АДРЕСА_1 ;

- декларацію про відсутність іноземного громадянства від 04.03.2021 із зазначенням про не виявлення бажання набувати громадянство держави попереднього проживання - Російської Федерації;

- трудову книжку серії НОМЕР_3 від 01.04.1980 року;

- диплом серії НОМЕР_4 від 28.02.1980 про навчання в Херсонському гідрометеорологічному технікумі Держкомгідромету з 01.09.1976 по 27.02.1980;

- військовий квиток серії НОМЕР_5 від 11.11.1980 про проходження військової служби з 12.11.1980 по 26.111982;

- архівну довідку, видану "Міністерством внутрішніх справ по Республіці Крим" від 21.08.2020 року № 14/С-94, про проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді начальника загону виховного-трудового профілакторію №10, загону лікувально-трудового профілакторію № 59 УВС Кримоблвиконкому з 24.11.1986 по26.12.1988;

- архівну довідку, видану "управлінням Федеральної служби виконання покарань по Республіці Крим і м. Севастополь" від 18.08.2020 № 32/ТО/1/2-139, про заробітну плату за період з грудня 1986 року по січень 1989 року;

- архівну довідку, видану "Державною казенною установою Республіки Крим" "Державний архів Республіки Крим з особового складу"" "державного комітету у справах архівів Республіки Крим" від 27.08.2020 №С1108, про роботу в республіканському кооперативно-державному проектно-вишукувальному інституті "Кримагропроект" з 02.01.1989 по 25.09.1991;

- архівну довідку, видану "Державною казенною установою Республіки Крим" "Державний архів Республіки Крим з особового складу"" "державного комітету у справах архівів Республіки Крим" від 27.08.2020 № С1107, про заробітну плату за період з січня 1989 року по вересень 1991 року;

-довідку, видану філією "Джанкойське дорожнє ремонтно-будівельне управління" "Державного унітарного підприємства Республіки Крим "Кримавтодор"" від 30.07.2020 №147, про роботу в Джанкойському дорожньому ремонтно-будівельному управлінні з 01.10.1991 по 21.10.1996;

- довідки, видані філією "Джанкойське дорожнє ремонтно-будівельне управління" "Державного унітарного підприємства Республіки Крим "Кримавтодор"" від 30.07.2020 № 72,73,74 про заробітну плату за період з жовтня 1991 року по жовтень 1996 року;

- свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03№066343, дата проведення державної реєстрації - 23.07.1993 рік.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи на території Автономної Республіки Крим: проходження служби в органах УВС Кримоблвиконкому з 05.12.1986 по 26.12.1988 за відсутності зазначення посади відповідальної особи при звільненні; в республіканському кооперативно-державному проектно-вишукувальному інституті "Кримагропроект" з 02.01.1989 по 25.09.1991; в Джанкойському дорожньому ремонтно- будівельному управлінні з 01.10.1991 по 21.10.1996, оскільки не проглядаються відбитки печатки на записах при звільненні, що не відповідає нормам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції Украй 17.08.1993 за №110.

Довідки про роботу від 21.08.2020 № 4/С-94, від 27.08.2020 № С1108, від 30.07.2020 №147 та заробітну плату від 18.08.2020 №32/ТО/1/2-139, від 27.08.2020 №С1107, від 30.07.2020 № 72,73,74, що видані установами, розташованими на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, оскільки вони є недійсними відповідно до ст. 9 Закону №1207-VII.

Рішенням від 10.03.2021 №88 відповідачем було відмовлено в задоволенні даної заяви. Рішення обґрунтовано тим, що позивачем не подано необхідних документів на підтвердження трудового стажу не менше 28 років, необхідних для призначення ОСОБА_1 пенсії, зарахований стаж складає - 18 років 2 місяці 23 дні.

Стаж, який не зараховано ОСОБА_1 , складає - 09 років 10 місяців 07 днів.

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови в призначені пенсії неправомірними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Підпунктами 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії" визначено, що всі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІУ від 09 липня 2003 року.

Стаття 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" надає визначення поняттю пенсія, як щомісячної пенсійної виплати в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно частин 1, 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року...

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу… з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Таким чином, головними умовами для призначення пенсії за віком є наявність у особи страхового стажу, в даному випадку 28 років.

За змістом ч.ч. 1, 2, 4 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що страховий стаж, а також періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії - до 01.01.2004р. підтверджуються трудовою книжкою. І лише у разі, якщо трудова книжка, або відповідні записи в ній відсутні, то застосовуються інші засоби передбачені, зокрема, Порядком №637.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (надалі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4.1 Інструкції визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалось вище по тексту рішення, підставою для відмови зарахування стажу стало: відсутність зазначення посади відповідальної особи при звільненні (служба в органах УВС Кримоблвиконкому); не проглядаються відбитки печатки на записах при звільненні (республіканський кооперативно-державний проектно-вишукувальний інститут "Кримагропроект", Джанкойське дорожнє ремонтно-будівельне управління).

Дослідивши трудову книжку ОСОБА_1 (а.с. 14-15), суд встановив, що зазначені ГУ ПФУ недоліки мають місце, отже, твердження відповідача про наявність порушень п. 4.1 Інструкції в заповненні трудової книжки позивача відповідають дійсності.

З наведеного відповідачем сформовано висновок, що підстави для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача - відсутні.

Суд не погоджується з наведеним висновком відповідача з огляду на наступне.

Так, п. 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 17 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Згідно з пунктом 17-1 Порядку № 637, у разі коли в трудовій книжці є записи з виправленнями або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи на підприємствах, в установах, організаціях або їх правонаступниках, розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, стаж роботи, який дає право на пенсію, зараховується у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики.

Разом із тим, на даний час відповідного порядку не розроблено, у зв`язку з чим склалася ситуація, при якій позивач вимушений підтверджувати свій стаж довідками, виданими установами, розташованими на тимчасово окупованій території АР Крим.

Суд не погоджується з позицією відповідача щодо неприйняття та визнання недійсними в силу ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII довідок, виданих: "Міністерством внутрішніх справ по Республіці Крим" від 21.08.2020 року № 14/С-94, про проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді начальника загону виховного-трудового профілакторію №10, загону лікувально-трудового профілакторію № 59 УВС Кримоблвиконкому з 24.11.1986 по 26.12.1988; архівну довідку, видану "управлінням Федеральної служби виконання покарань по Республіці Крим і м. Севастополь" від 18.08.2020 № 32/ТО/1/2-139, про заробітну плату за період з грудня 1986 року по січень 1989 року; "Державною казенною установою Республіки Крим" "Державний архів Республіки Крим з особового складу"" "державного комітету у справах архівів Республіки Крим" від 27.08.2020 №С1108, про роботу в республіканському кооперативно-державному проектно-вишукувальному інституті "Кримагропроект" з 02.01.1989 по 25.09.1991; "Державною казенною установою Республіки Крим" "Державний архів Республіки Крим з особового складу"" "державного комітету у справах архівів Республіки Крим" від 27.08.2020 № С1107, про заробітну плату за період з січня 1989 року по вересень 1991 року; філією "Джанкойське дорожнє ремонтно-будівельне управління" "Державного унітарного підприємства Республіки Крим "Кримавтодор"" від 30.07.2020 №147, про роботу в Джанкойському дорожньому ремонтно-будівельному управлінні з 01.10.1991 по 21.10.1996; філією "Джанкойське дорожнє ремонтно-будівельне управління" "Державного унітарного підприємства Республіки Крим "Кримавтодор"" від 30.07.2020 № 72,73,74 про заробітну плату за період з жовтня 1991 року по жовтень 1996 року, з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 №1207-VII (далі-Закон №1207-VII) тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Підпунктом 1 пункту 1 статті 3 Закону №1207-VII тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Частинами 1 та 2 статті 4 Закону №1207-VII передбачено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина, правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону № 1207-VII визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

За змістом ч.1 ст.17 Закону № 1207-VII у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Статтею 18 Закону № 1207-VII передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Дана позиція суду кореспондується з висновками щодо прийняття до розгляду актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав громадян викладених в постанові Верховного Суду від 17.07.2019 по справі № 654/1278/17 (адміністративне провадження № К/9901/30088/18), постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.03.2020 у справі №235/2008/17 (касаційне провадження №К/9901/23450/18).

Та, в свою чергу, прийняття зазначених вище документів не позбавляє обов`язку Пенсійного фонду здійснювати належну їх перевірку відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону №1058-ІV та надавати в кінцевому результаті їм належної правової оцінки, але надання останньої має бути обґрунтованим та закріплено нормами діючого законодавства.

Суд зазначає, що відповідач в даній справі не надав доказів тому, щоб вважати надані довідки незаконними та недійсними, видані органом, що створений у порядку, не передбаченому законом. В даному випадку, представником відповідача не надано суду належних обґрунтувань щодо не можливості здійснення належної перевірки наданих позивачем довідок та не надано доказів, що суб`єктом владних повноважень було вчинено усі необхідні дії для перевірки документів після отриманої заяви від позивача.

Відповідно, суд приходить до висновку, що неврахування зазначених довідок є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення та за ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (ч. 2 ст. 1 Протоколу до Конвенції).

Статті 22 та 23 Загальної Декларації прав людини прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року в Паризькому палаці Шайо, визначають, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави та кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття, на рівну оплату за рівну працю, кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Також, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії, підписаної в Страсбурзі 03.05.1996 та ратифікованої із заявами Законом України № 137-V від 14.09.2006, ВВР, 2006, № 43, ст.418, яким визначено, що усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей.

Відповідно зі встановленого процесуальним законодавством принципу верховенства права, згідно якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, враховуючи положення ст. 46 Конституції України, з дотриманням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Протоколу до Конвенції, суд вважає, що в разі настання для особи, яка отримує пенсію обставин, що слугують її перерахунку чи переходу на інший вид пенсії, державні органи не мають чинити дії, які перешкоджають забезпеченню такого права. Суд погоджується, що попередні положення ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном, у зв`язку з чим, суд вважає, що державні органи, а саме Пенсійний фонд має виносити обґрунтовані та законні рішення в разі відсутності у особи заявленого права, зокрема відносно громадянина ОСОБА_1 після отримання заяви, вчиняти усі передбачені Законом №1058-IV, Порядком 22-1, Порядком №637, Порядком №383 дії задля об`єктивного та всебічного розгляду документів наявних в пенсійній справі.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Згідно ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

Також суд зазначає, що ч. 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, кожна зі сторін по справі має довести ті обставини, на яких ґрунтуються їхні вимоги та заперечення, а також надати до суду належні, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх правових позицій.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90 КАС України).

З урахуванням вище встановленого та викладеного, відповідачем не доведено обґрунтованість дій по відмові у призначенні позивачу пенсії за віком, відповідно до поданої заяви від 04.03.2021, що викладено у рішенні №88 від 10.03.2021, не доведено отримання довідок всупереч чинному пенсійному законодавству та неможливість їх врахування при призначенні позивачу пенсії.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) щодо не зарахування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_6 ) до трудового стажу:

- проходження служби в органах УВС Кримоблвиконкому з 05.12.1986 року по 26.12.1988 року;

- стаж роботи в республіканському кооперативно-державному проектно-вишукувальному інституті "Кримагропроект" з 02.01.1989 року по 25.09.1991 року;

- стаж роботи в Джанкойському дорожньому ремонтно-будівельному управлінні з 01.10.1991 року по 21.10.1996 року та не врахування довідок:

- від 21.08.2020 №14/С-94;

- від 27.08.2020 № С1108;

- від 30.07.2020 № 147;

- від 18.08.2020 № 32/ТО/1/2-139;

- від 27.08.2020 № С1107;

- від 30.07.2020 № 72,73,74.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) №88 від 10.03.2021 про відмову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_6 ) в призначенні пенсії згідно . ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_6 ) про призначення пенсії за віком від 04.03.2021 року з урахуванням усіх наявних документів, підтверджуючих стаж роботи ОСОБА_1 , а саме: - проходження служби в органах УВС Кримоблвиконкому з 05.12.1986 року по 26.12.1988 року; - стаж роботи в республіканському кооперативно-державному проектно-вишукувальному інституті "Кримагропроект" з 02.01.1989 року по 25.09.1991 року; - стаж роботи в Джанкойському дорожньому ремонтно-будівельному управлінні з 01.10.1991 року по 21.10.1996 року, з врахування довідок від: 21.08.2020 №14/С-94, 27.08.2020 №С1108, 30.07.2020 № 147, 18.08.2020 № 32/ТО/1/2-139, 27.08.2020 № С1107, 30.07.2020 № 72,73,74 з урахуванням висновків суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 112010200