Справа № 367/571/16-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року

м. Київ

справа № 367/571/16-а

адміністративне провадження № К/9901/34701/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Стрелець Т.Г.,

суддів: Стеценка С.Г., Тацій Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу 367/571/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, до складу якого ввійшов відділ державної реєстрації, Комунального підприємства Київської обласної ради "Північне бюро технічної інвентаризації", треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про оскарження дій, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Виконавчого комітету Ірпінської міської ради

на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 15 липня 2016 року

(ухвалену у складі головуючого судді Пархоменко О.В.)

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року

(ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді- Мацедонської В.Е., суддів: Кучми А.Ю., Лічевецького І.О.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1.У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Ірпінської міської ради, до складу якого ввійшов відділ державної реєстрації, Комунального підприємства Київської обласної ради "Північне бюро технічної інвентаризації", треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просила в державному реєстрі речових прав в реєстраційному номері майна 16013946 однокімнатної квартири АДРЕСА_1 за номером запису 555 в книзі 29-70 визнати нечинною реєстрацію приватним спільним сумісним власником ОСОБА_4 в Розділі : "Відомості про права власності" та в Запису 2: "Реєстрація переходу права власності" та зобов`язати державного реєстратора внести відповідні відомості у державному реєстрі речових прав.

2. Позовні вимоги мотивовано тим, що з часу укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири і по даний час вона проживає та зареєстрована в ній одна. Громадянка ОСОБА_2 (продавець) виписана з вказаної жилої площі 12 вересня 2006 року, про що є штамп в її паспорті та прописана з 09 грудня 2006 року в АДРЕСА_2 , де на даний час і проживає, громадянин ОСОБА_3 також на час укладення угоди виписаний з вказаної жилої площі. Всі комунальні виплати вона сплачує за квартиру особисто. Спору між нею, як покупцем, та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , як продавцями щодо укладеного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 не існує, майновий спір також відсутній.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

3. 15 липня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області вирішив:

Позов задовольнити.

В державному реєстрі речових прав в реєстраційному номері майна 16013946 однокімнатної квартири АДРЕСА_1 за номером запису 555 в книзі 29-70 визнати нечинною реєстрацію приватним спільним сумісним власником ОСОБА_4 в Розділі : "Відомості про права власності" та в Запису 2: "Реєстрація переходу права власності" та зобов`язати державного реєстратора внести відповідні відомості у державному реєстрі речових прав.

4. Задовольняючи позовні вимоги суду першої інстанції виходив з того, що внаслідок протиправних дій відповідачів, ОСОБА_4 було внесено до Державного Реєстру речових прав у якості спільного сумісного власника на квартиру, чим було порушено права позивача, передбачені ст. ст. 317, 319 ЦК України, як власника цієї квартири.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. 17 травня 2017 року Київський апеляційний адміністративний суд вирішив:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області - залишити без задоволення.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 15 липня 2016 року - залишити без змін.

6. Під час розгляду справи було підтверджено, що позивач є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 на праві приватної власності з часткою 1/1, а отже наявні законні підстави для визнання нечинною реєстрації приватним спільним сумісним власником ОСОБА_4 за цим об`єктом нерухомості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. 06 червня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Виконавчого комітету Ірпінської міської ради.

У касаційній скарзі скаржник просить постанову Ірпінського міського суду Київської області від 15 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року у справі № 367/571/16-а скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій винесенні з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню.

У касаційній скарзі відповідач стверджує, що виконавчі комітети міських рад набувають повноваження у сфері державної реєстрації прав за відповідним рішенням ради й є самостійними суб`єктами державної реєстрації та не є правонаступниками реєстраційних служб, які до їх ліквідації перебували в підпорядкуванні Міністерства юстиції України.

Також відповідно до ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування повинні діяти в межах і спосіб передбачений законом, але законодавством не визначено обов`язку Виконавчого комітету Ірпінської міської ради виправляти помилки, які були допущені під час вчинення реєстраційних дій особами, до компетенції яких належить ця процедура.

8.Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 15 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року у справі № 367/571/16-а

9. 06 березня 2018 року справу передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду.

10. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 березня 2018 року, сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Гімона М.М., суддів Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.

11. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 18 червня 2019 року, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Гімона М.М., було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, унаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценко С.Г., Тацій Л.В.

12. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року прийнято до провадження касаційну скаргу відповідача.

II. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

13. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, згідно договору купівлі-продажу квартири від 22 вересня 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Тонконог Л.М. та зареєстрований в реєстрі за №3485, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (продавці) передали у власність ОСОБА_1 (покупець), а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 і сплатила за неї обговорену грошову суму.

На час продажу зазначеної квартири вона належала продавцям ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ) на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 07 липня 1993 року Органом приватизації Ірпінського комбінату «Перемога», згідно розпорядження №30 від 07 липня 1993 року. Право власності зареєстроване в Ірпінському бюро технічної інвентаризації 21 лютого 1995 року, реєстраційний номер 16013946, номер запису 555 в книзі 29-70.

Відповідно до витягу Ірпінського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 жовтня 2006 року №12216452 квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №3485 від 22 вересня 2006 року належить ОСОБА_1 на праві приватної власності з часткою власності 1/1. Наведене також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 22 вересня 2006 року №2921325.

Разом з тим, з наявної в матеріалах справи роздруківки відомостей про об`єкт нерухомого майна з Державного реєстру речових прав щодо об`єкту нерухомого майна: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у відомостях про право власності зазначено, що позивач є власником зазначеного нерухомого майна на праві приватної власності, частка власності 1/1, підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу №3485 від 22 вересня 2006 року, крім того, власником вказаної квартири також зазначено ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності №б/н від 07 липня 1993 року.

ОСОБА_1 зверталась 04 січня 2016 року до Ірпінського міського управління юстиції та 05 січня 2016 року до Ірпінського бюро технічної інвентаризації з заявами щодо внесення відповідних виправлень у Державний реєстр речових прав та за відсутності відповіді на свої заяви звернулась з даним позовом до Ірпінського міського суду Київської області.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

14.Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

15.Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції, які полягають в наступному.

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів».

Зі змісту позовної заяви вбачається, що фактичною підставою звернення до суду, на думку позивача, стали протиправні реєстраційні дії відносно неї, які полягають у внесенні ОСОБА_4 до Державного Реєстру речових прав спільним сумісним власником на квартиру, яка належить позивачу одноособово на праві власності.

Позивач обґрунтовує незаконність реєстрації таких дій тим, що реєстрація була здійснена повторно, без належної перевірки.

Варто зазначити, що позивачем фактично оскаржується наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційної дії щодо майна позивача на користь іншої особи, проте не через недотримання суб`єктом владних повноважень процедури вчинення такої реєстраційної дії, а суто з підстав існування такого запису також на користь іншої особи.

Звернення позивача до суду із цим позовом викликане необхідністю захисту права не у сфері публічно-правових відносин (з державним реєстратором), а його майнових прав (про що він сам неодноразове зазначав), оскільки повторною реєстраційною дією було безпідставно відображено два сумісних власники за одним майновим об`єктом, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Процедура звернення до суду має на меті захист прав особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Звернення до суду не може використовуватися як засіб позбавити іншу особу належних їй прав, навіть не безспірних, без пред`явлення позову саме до такої особи. Судовий захист прав одних осіб не може призводити до порушення прав інших.

До компетенції адміністративних судів, на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, належали публічно-правові спори, в яких хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2019 року у справі №826/14180/17 зазначила:

«Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, здійснено державним реєстратором державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням чи порушенням вимог законодавства.

Оскарження рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо цього майна з особою, яка не заперечує законності дій реєстратора з реєстрації за нею права власності на спірне нерухоме майно, а тому цей спір має приватноправовий характер і з огляду на суб`єктний склад сторін має вирішуватися за правилами цивільного судочинства».

Отже, Суд вважає помилковими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні правовідносини стосуються права учасників справи, пов`язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності юридичної особи.

За таких обставин Суд вважає, що між позивачем та відповідачем (суб`єктом владних повноважень) немає публічно-правових відносин, спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У справі, що розглядається, колегія КАС ВС також керується правовим висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 490/5986/17-ц, у якій вказано на те, що при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону № 1952-IV, яка регламентує відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Водночас, якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором.

З огляду на ту обставину, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, колегія суддів не має підстав не погодитися із запропонованим підходом.

Оскільки, спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав позивача у сфері саме публічно-правових відносин, а виник у зв`язку з внесенням державним реєстратором реєстраційних записів щодо майна позивача на користь третьої особи, то цей спір є приватноправовим, а справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на суб`єктний склад сторін, спір у цій справі має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 КАС України.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги (стаття 354 КАС України).

Пунктом 5 частини першої статті 349 цього ж Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до статті 239 КАС України позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 238, 239, 345, 349, 354, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Ірпінської міської ради задовольнити частково.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 15 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року у справі № 367/571/16-а - скасувати.

Провадження у справі № 367/571/16-а закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що спір може бути вирішено в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Г. Стрелець

Судді С.Г. Стеценко

Л.В. Тацій