Справа № 240/618/21
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/618/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова О.Г.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

01 липня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

14 січня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області,, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, передбаченої ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Порядку затвердженого наказом Міністерством внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 "Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, передбаченої ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Порядку затвердженого наказом Міністерством внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 "Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмолено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки, суд не дослідив рапорт ОСОБА_1 про звільнення з Головного управління Національної поліції в Житомирській області, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення спору. Крім того, апелянт вказує, що він не складав рапорт про звільнення за власним бажанням.

18.05.2021 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції України.

Наказом ГУНП в Житомирській області від 16.11.2018 № 225 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням). Підставою вказано рапорт ОСОБА_1 від 19.10.2018 (а.с.17).

З наявних у матеріалах справи акту про нещасний випадок форми Н-1 (а.с.17-20) та акту розслідування нещасного випадку від 15.02.2019 форми Н-5 (а.с.13-16) слідує, що майор поліції ОСОБА_1 04.05.2018 звернувся до керівництва із рапортом про проведення службового розслідування за фактом отримання ним травми 12.01.2016 під час виконання службових обов`язків, будучи на посаді старшого інспектора Народицького відділення поліції Коростенського відділу поліції ГУНП (а.с.20-27).

Зі змісту висновку комісії встановлено, що психофізіологічною причиною нещасного випадку є травма, отримана внаслідок власної необережності. В наслідок події ОСОБА_1 отримав травму у вигляді: ЗЧМТ, струс головного мозку. Нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

18.04.2019 військово-лікарською комісією ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області" було проведено медичний огляд позивача, за результатами якого встановлено, що захворювання ОСОБА_1 так пов`язане з проходженням служби в поліції, травма пов`язана з виконанням службового обов`язку. Вказано, що позивач є придатним до військової служби .

03.05.2019 позивачу було проведено огляд МСЕК, за результатами якого позивачу встановлено третю групу інвалідності, травма пов`язана з виконанням службових обов`язків, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 03.05.2019 серії 12 ААБ № 548415 (а.с.15)

У зв`язку з встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків, позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Житомирській області із заявою щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги.

Листом від 22.07.2019 ГУНП в Житомирській області розглянуло заяву позивача про отримання одноразової грошової допомоги, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 у справі № 240/11690/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії адміністративний позов задоволене частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції і Житомирській області щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області повторно розглянути питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням III групи інвалідності та прийняти відповідне рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2020 рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/11690/19 від 03.02.2020 залишено без змін.

На виконання вказаного рішення ГУНП в Житомирській області повторно розглянуло питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням III групи інвалідності.

Листом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 15.09.2020 №1142/29/105/05-2020 повідомлено позивача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю однієї з трьох обов`язкових обставин пункту 3 частини 1 статті 97 Закону, а саме звільнення позивача відбулось не через хворобу, а за власним бажанням (а.с.14).

Позивач, не погоджуючись з відмовою Головного управління Національної поліції в Житомирській області у призначенні одноразової грошової допомоги, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не відноситься до осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 97 Закону України Про Національну поліцію, у зв`язку з чим відсутні підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Частиною 2 ст. 97 Закону № 580-VIII встановлено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 затверджено Порядок, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України від 12.09.2016 року №916 «Про внесення зміни до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського стосовно випадків, за яких призначається одноразова грошова допомога» пункт 5 розділу I доповнено підпунктом 4 змісту щодо пов`язаності інвалідності поліцейського з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що є обставиною, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (п. 3 розділу ІІІ Порядку № 4).

Відповідно до пункту 5 розділу III Порядку №4 для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Відповідно до пункту 2 розділу IV Порядку №4 рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги приймає керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції), у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

У постанові від 19.09.2018 у справі № 373/1188/16-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580 у подібних правовідносинах, виключно за обов`язкової одночасної наявності трьох умов:

- інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції;

- інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

- причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції

У постанові від 15.07.2020 у справі № 822/1493/18, Верховний Суд дійшов правового висновку про те, що за змістом п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VІІІ підстава звільнення поліцейського зі служби в поліції (внаслідок захворювання, поранення, які пов`язані з проходженням служби) є обов`язковою умовою призначення одноразової грошової допомоги.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що умова призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VІІІ, відрізняється лише причиною настанням інвалідності - внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання поліцейським службових обов`язків.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 296/9456/16-а, 01 листопада 2018 року у справі № 822/3788/17, 23 листопада 2018 року у справах №№ 822/962/18, 822/1872/18, 22 січня 2019 року у справі № 2340/2663/18, від 15 квітня 2019 року у справі № 823/1798/18, від 05 лютого 2020 року у справі № 810/836/18, від 23 квітня 2020 року у справі № 822/999/18, від 09 червня 2021 року у справі №822/1810/18.

Так, зі змісту наказу Головного управління Національної поліції в Житомирській області №225 о/с від 16.11.2018 «По особовому складу» вбачається, що ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Підставою для звільнення позивача слугував рапорт ОСОБА_1 від 19.10.2018.

Тобто, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність однієї з обов`язкових умов для призначення одноразової грошової допомоги, а саме - причиною звільнення такої особи повинна бути хвороба, що зумовлена захворюванням або пораненням, тоді як згідно матеріалів справи позивача звільнено «за власним бажанням».

Також, положення п. 3, 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580 також були предметом конституційного провадження.

Конституційний Суд своїми Рішеннями від 22.04.2020 № 3-р(І)/2020 та від 22.10.2020 №12-р/2020 визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII зі змінами.

У п. 3 описової частини Рішення від 22.04.2020 № 3-р(І)/2020 Конституційний Суд України дійшов такого висновку:

"Право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, <…>, не є правом поліцейського, встановленим Конституцією України. Тому Верховна Рада України повноважна визначати на власний розсуд конкретні підстави та особливі умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, у тому числі й у разі звільнення з поліції внаслідок втрати працездатності з визначенням інвалідності, що передбачено положеннями пункту 3 частини першої статті 97 Закону."

Конституційний Суд України у абз. 4, 5 п. 2.8 описової частини Рішення від 22.10.2020 № 12-р/2020 відзначив, що встановлений у пункті 4 частини першої статті 97 Закону № 580 порядок отримання одноразової грошової допомоги не допускає невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, не містить ознак дискримінації при реалізації поліцейськими права на соціальний захист, є домірним, має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету.

Конституційний Суд України також вважає, що встановлений державою зазначений порядок забезпечує реалізацію права особи на отримання такої допомоги, і наголошує, що додержання визначених Законом № 580 вимог є обов`язком суб`єктів, які претендують на її отримання. Отже, положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580 не суперечать приписам статті 21, частин першої, другої статті 24 Конституції України.

Таким чином, враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відсутня одна з трьох обов`язкових умов, на підставі яких Закон пов`язує виникнення у особи права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580, у зв`язку з чим у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Крім того, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом першої інстанції оцінки рапорту позивача про звільнення зі служби в поліції, оскільки наявний в матеріалах справи наказ про звільнення позивача свідчить про те, що підставою для звільнення слугував рапорт позивача. При цьому, судом апеляційної інстанції не здобуто доказів оскарження позивачем наказу Головного управління Національної поліції в Житомирській області №225 о/с від 16.11.2018 про звільнення ОСОБА_1 «за власним бажанням», а позивачем таких доказів до матеріалів справи не надано.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Ватаманюк Р.В.