Справа № 400/1442/21
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2021 р. № 400/1442/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Доманівської селищної ради Миколаївської області, вул. Центральна, 48, смт. Доманівка, Вознесенський район, Миколаївська область,56401,

про:визнання протиправним та скасування розпорядження від 10.02.2021 № 48-к; поновлення на посаді з 11.02.2021 р.; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Доманівської селищної ради (далі відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати розпорядження Доманівського селищного голови Миколаївської області № 48-к від 10.02.2021 року про звільнення ОСОБА_2 ; 2) поновити ОСОБА_2 , на посаді головного спеціаліста відділу земельних відносин виконавчого органу селищної ради Миколаївської області, з 11.02.2021 року; 3) стягнути з Доманівської селищної ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.02.2021 року по день постановлення рішення судом; 4) стягнути з Доманівської селищної ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду спричинену незаконним звільненням у сумі 100000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працювала на посаді головного спеціаліста відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради. 09.12.2020 року позивача попереджено про наступне вивільнення з посади головного спеціаліста відділу земельних відносин у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме ліквідацією відділу земельних відносин шляхом ознайомлення з розпорядженням Доманівського селищного голови за № 165-рк від 09.12.2020 року «Про попередження посадових осіб Доманівської селищної ради про наступне вивільнення в порядку ст.49-2 Кодексу законів про працю України». В подальшому, на підставі розпорядження Доманівського селищного голови № 48-к від 10.02.2021 року, позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради з 11.02.2021 року згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці). Своє звільнення позивач, вважає незаконним оскільки у відповідача фактично не відбулося змін в організації виробництва і праці, які б привели, зокрема, до ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, чи скорочення чисельності або штату працівників. У відповідача фактично не було ліквідації відділу земельних відносин, що призвело до скорочення штатної чисельності працівників, а мала місце реорганізація (перетворення відділу у сектор), яка навпаки призвела до збільшення штатної чисельності працівників. За такого відповідач мав запропонувати позивачці наявні посади в апараті Доманівської селищної ради та її виконавчих органах чого не здійснив.

Ухвалою від 15.03.2021 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

06.04.2021 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, тому що зміни в організації виробництва і праці в Доманівській селищній раді полягали, зокрема, в оптимізації, структуруванні функціональних напрямків діяльності, раціоналізації робочих місць, забезпеченні ефективної роботи ради. З метою виконання рішення сесії селищної ради від 07.12.2020 року № 12 «Про затвердження структури і чисельності апарату та виконавчих органів Доманівської селищної ради» та на виконання власних та делегованих повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» 23.12.2020 року на сесії селищної ради прийнято рішення, згідно яких було утворено 6 виконавчих органів ради як юридичні особи публічного права, в тому числі і відділ економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин. Затверджено положення про відділи та їх штатну чисельність. Всі новоутворені відділи ради протягом січня початку лютого 2021 року пройшли державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно, керівництво відділами, зі статусом юридичних осіб, організація їх роботи, питання призначення та звільнення працівників здійснюється начальником такого відділу. Саме начальникам відділів надано повноваження щодо ведення самостійної кадрової роботи, зокрема, щодо вирішення питань із оголошення конкурсів на заміщення вакантних посад. Позивач належним чином був повідомлений під підпис про майбутнє звільнення, наявні вакантні посади чи робота за відповідною професією чи спеціальністю, чи інша вакантна робота, яку позивачка могла б виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду, були відсутні в структурі апарату управління та виконавчих органів селищної ради. Як висновок, Доманівська селищна рада, була позбавлена реальної можливості запропонувати позивачці наявні вакантні посади в штатному розписі виконавчих органів ради, та як наслідок, її працевлаштувати, оскільки вакантні посади не відповідали рівню її профільної освіти за відповідним напрямком, кваліфікації та досвіду роботи позивачки у відповідній сфері.

13.05.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 з 13.07.2020 року працював на посаді головного спеціаліста сектору земельних відносин та містобудування Доманівської селищної ради по переведенню.

09.12.2020 року позивача ознайомлено з розпорядженням Доманівського селищного голови за № 165-рк від 09.12.2020 року «Про попередження посадових осіб Доманівської селищної ради про наступне вивільнення в порядку ст.49-2 Кодексу законів про працю України», що підтверджується підписом позивача у листі особистого ознайомлення та не заперечується ним виходячи з тексту позовної заяви.

Згідно з текстом вказаного розпорядження (пункт 4) позивача попереджено починаючи з 09.12.2020 про наступне вивільнення за два місяці у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме ліквідацією відділу земельних відносин шляхом ознайомлення з розпорядженням (копія наявна у матеріалах справи).

Із констатуючої частини оспорюваного розпорядження вбачається, що відповідачем винесено вказане розпорядження на виконання рішення Доманівської селищної ради від 07.12.2020 року за № 12 «Про затвердження структури і чисельності апарату та виконавчих органів Доманівської селищної ради», з метою оптимізацїї та вдосконалення роботи виконавчих органів ради, структурування функціональних напрямків діяльності, забезпечення ефективності роботи.

10.02.2021 року Доманівським селищним головою видано розпорядження № 48-к «Про звільнення ОСОБА_2 » згідно з яким позивача звільнено з посади з 11.02.2021 згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КзПП у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до статей 10, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Доманівська селищна рада є органом місцевого самоврядування, який є юридичною особою і наділяється цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діє самостійно і несе відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

На підставі статті 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування визначені статтею 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Так, згідно з вказаною статтею крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Із аналізу вищевказаних норм вбачається, що позивачка є посадовою особою місцевого самоврядування. Служба в органах місцевого самоврядування припиняється на загальних підставах передбачених КЗпП України (крім певних випадків, які не стосуються обставин цієї справи).

Беручи до уваги, що Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» не регулює питання звільнення посадових осіб місцевого самоврядування у випадках змін в організації виробництва і праці, а також порядок вивільнення працівників в даних правовідносинах застосуванню підлягають норми КЗпП України.

Щодо вивільнення працівників суд зазначає таке.

Порядок вивільнення працівників передбачений статтею 49-2 КЗпП.

Згідно з ч. 1 3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач не запропонував позивачу іншу роботу перед звільненням.

Відповідно постанови Верховного суду України від 18.10.2017 року у справі № 6-1723цс 17, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Щодо наявності іншої роботи у Доманівській селищній раді та її виконавчих органах суд зазначає таке.

Із аналізу копій рішень Доманівської селищної ради від 20.02.2020 року № 49 та від 07.12.2020 року № 12, якими затверджені структури апарату управління та виконавчих органів селищної ради, судом встановлено, що з 07.12.2020 року штатна чисельність працівників збільшилася з 38 до 88,75 штатних одиниць, тобто на 50,75 штатних одиниць.

Даний факт викликає сумніви у відсутності іншої роботи для позивача в структурі Доманівської селищної ради або її виконавчих органах.

Фактично ж по відношенню до структурного підрозділу, в якому працював позивач, відбулася реорганізація. Так, відділ земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради у кількості 4 штатних одиниць реорганізовано у сектор земельних відносин (у кількості 4 штатних одиниць) у складі відділу економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин Доманівської селищної ради.

Таким чином, ліквідації структурного підрозділу в якому працювала позивач не відбулось, отже фактичні правовідносини, пов`язані із зміною структури відповідача, не відповідають підставам звільнення вказаним в пункті 4 оспорюваного розпорядження Доманівського селищного голови за № 165-рк від 09.12.2020 року стосовно ліквідації відділу земельних відносин. Крім того, у рішенні селищної ради від 07.12.2020 року № 12 також не йдеться про ліквідацію структурних підрозділів.

В контексті адміністративної реформи, яка полягає в укрупненні територіальних громад, необхідно звернути увагу на обсяг повноважень відповідача. Так, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15.04.2020 року № 480-р, яким затверджено Перспективний план формування територій громад Миколаївської області, до складу Доманівської селищної ради увійшли наступні громади: АДРЕСА_2 . Таким чином, відбулося збільшення території, що входить до юрисдикції відповідача, кількості населення тощо, а відтак і збільшився обсяг завдань. При цьому, повноваження селищних рад, встановлені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» в цілому залишились на тому самому рівні. Вищевикладеним також обґрунтовується збільшення чисельності працівників на 50,75 штатних одиниць.

В аспекті вищевикладеного суд бере до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 04.03.2014 року (справа № 21-8а14), від 27.05.2014 року (справа № 21-108а14), від 28.10.2014 року (справа №21-484а14), згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такого органу. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Суд критично сприймає твердження відповідача про те, що наявні вакантні посади чи робота за відповідною професією чи спеціальністю, чи інша вакантна робота, яку позивачка могла б виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду, були відсутні в структурі апарату управління та виконавчих органів селищної ради.

Щонайменше, в структурі новоутвореного виконавчого органу відділу економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин Доманівської селищної ради передбачено сектор земельних відносин у складі 4 штатних одиниць, тобто у тій самій кількості, як у відділі земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради, що виключає необхідність скорочення працівників.

Отже, в аспекті ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, відповідач був зобов`язаний запропонувати позивачу посаду у новоствореному секторі.

Так, по-перше, як вбачається із матеріалів справи, позивач має достатній стаж роботи в органах місцевого самоврядування.

Згідно з наявною у матеріалах справи посадовою інструкцією провідного спеціаліста сектору земельних відносин відділу економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин Доманівської селищної ради встановлені вимоги до кандидата на посаду, а саме: вища освіта не нижче ступеня бакалавра за напрямом підготовки: «землевпорядкування та кадастр або екологія або юридична освіта», без вимог до стажу роботи.

Також, згідно з Типовими професійно-кваліфікаційними характеристиками посадових осіб місцевого самоврядування, затвердженими Наказом Національного агентства України з питань державної служби 07.11.2019 року № 203-19, кваліфікаційні вимоги до посад «головний спеціаліст» та «провідний спеціаліст» є повністю ідентичними вища освіта не нижче ступеня бакалавра, вільне володіння державною мовою, без вимог до стажу роботи.

Таким чином, за відсутності переважного права інших працівників для залишення на роботі, позивач має необхідну кваліфікацію, освіту, досвіт роботи у відповідні сфері на відповідних посадах, тому суд не погоджується з доводами відповідача про відсутність роботи для позивача з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду у структурі реорганізованого виконавчого органу.

До того ж, із аналізу Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», якою визначені схеми посадових окладів працівників селищних рад, вбачається, що відділ, як структурний підрозділ займає вищу ланку у порівнянні із сектором.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність у складі виконавчих органів Доманівської селищної ради вакантної посади, яку за своєю кваліфікацію міг би зайняти позивач.

Наявність вакантних посад підтверджуються також документами, наданими сторонами до матеріалів справи, а саме інформацією про оголошення вже 02.03.2021 року конкурсу на вакантні посади провідного спеціаліста сектору земельних відносин відділу економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин Доманівської селищної ради.

Щодо створення відділу економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин Доманівської селищної ради, як юридичної особи публічного права:

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях селищної ради вирішуються питання затвердження за пропозицією селищного голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів.

Таким чином, до компетенції відповідача Доманівської селищної ради, належить затвердження структури та чисельності виконавчих органів ради не залежно від того, чи є вони окремими юридичними особами або створені без права юридичної особи. В будь-якому випадку власником (засновником) цих органів є селищна рада. Тому в розумінні трудового законодавства роботодавцем для позивачки виступає саме Доманівська селищна рада, не залежно від того кого вона уповноважила приймати на роботу працівників селищного голову або начальника виконавчого органу.

У будь-якому випадку, станом на дату звільнення селищна рада, приймаючи рішення від 07.12.2020 року № 12, фактично здійснила реорганізацію виконавчих органів ради (шляхом зміни структури та збільшення кількості штатних одиниць), в одному з яких працював позивач, отже за таких умов в аспекті ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України селищна рада зобов`язана була запропонувати позивачу іншу посаду.

Суд також бере до уваги надані позивачем до матеріалів справи докази, які підтверджують застосування ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України до певних працівників, зокрема, на підставі розпорядження Доманівського селищного голови від 29.01.2021 року № 27-к «Про переведення ОСОБА_3 на іншу посаду» особу переведено з посади землевпорядника сільської ради з 01.02.2021 року на посаду головного спеціаліста сектору земельних відносин відділу економіки, розвитку сільських територій та земельних відносин Доманівської селищної ради.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що розпорядження Доманівської селищної ради Миколаївської області від 10.02.2021 року № 48-к «Про звільнення ОСОБА_2 » є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100).

Згідно з п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Порядку № 100).

Позивача звільнено з посади з 11.02.2021 року.

Загальна тривалість вимушеного прогулу позивача за період з 11.02.2021 року по 02.07.2021 року складає 96 робочих днів.

Згідно з наявної у матеріалах справи інформацією (лист від 30.03.2021 року № 426), наданою відповідачем на запит суду, загальна сума заробітної плати позивача за два місяці складає 15505 грн., кількість відпрацьованих днів 41 день. Згідно довідки від 22.02.2020 року № 227-1, середньомісячна заробітна плата позивача становила 7752,49 грн.

Виходячи з цих даних, середньомісячний заробіток позивача складав 7752,49 грн., середньоденний 378,17 грн.

Відтак, сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу складає 36304,32 (96 роб. днів х 378,17 грн.).

Відповідно до п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Тобто, сума середньомісячного доходу позивача у розмірі 7752,49 грн. підлягає негайному стягненню. А, з урахуванням негайного виконання судового рішення в даній частині, залишок середнього заробітку за час вимушеного прогулу буде складатиме 28551,83 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне:

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд зазначає, що позивачем у позовній заяві не наведено жодного обґрунтування зазначеної ним суми моральної шкоди та в чому саме полягали моральні страждання, яких вона зазнала внаслідок протиправної бездіяльності відповідача.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений ч. 1 ст. 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Висновки аналогічного характеру містяться в постанові Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі № 818/1429/17.

Оскільки позивачем не наведено обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди, не надано належних та допустимих доказів на її підтвердження, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 139, 242 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Доманівської селищної ради Миколаївської області (вул. Центральна, 48, смт. Доманівка, Вознесенський район, Миколаївська область, 56401, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Доманівської селищної ради Миколаївської області 10.02.2021 року № 48-к «Про звільнення ОСОБА_2 ».

3. Поновити ОСОБА_4 на посаді головного спеціаліста відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради з 11.02.2021 року.

4. Стягнути з Доманівської селищної ради (вул. Центральна, 48, смт. Доманівка, Вознесенський район, Миколаївська область, 56401, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11.02.2021 року по 02.07.2021 року у сумі 28551,83 грн. грн. (двадцять вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят одна гривня 83 коп.).

5. Стягнути з Доманівської селищної ради (вул. Центральна, 48, смт. Доманівка, Вознесенський район, Миколаївська область, 56401, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за один місяць у розмірі 7752,49 грн. (сім тисяч тисяч сімсот п`ятдесят дві гривні 49 коп.).

6. В решті позовних вимог відмовити.

7. Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста відділу земельних відносин виконавчого органу Доманівської селищної ради з 11.02.2021 року підлягає негайному виконанню.

8. Рішення в частині стягнення з Доманівської селищної ради на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за один місяць у розмірі 7752,49 грн. підлягає негайному виконанню.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02.07.2021 року.

Суддя О.М. Мельник