Справа № 202/861/21
Суддя: Марченко Н. Ю.
Дата ухвалення: 2021-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/861/21
Провадження № 2-а/202/24/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 липня 2021 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючої судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Терещук Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції в особі інспектора поліції Шевченка Владислава Віталійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Шевченка Владислава Віталійовича серії ЕАН № 3727110 від 30.01.2021 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., а також стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на його користь сплачений судовий збір у розмірі 454 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з вищевказаною постановою серії ЕАН № 3727110 від 30.01.2021 року він керував транспортним засобом, на лобовому склі якого були тріщини в зоні склоочисника, чим порушив п. 31.4 Правил дорожнього руху України.

З постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності позивач не згодний та вважає її незаконною, оскільки докази порушення ним вимог п. 31.4 Правил дорожнього руху України не надані. Крім того, інспектором йому не були роз`яснені його права.

Позивач звертає увагу, що відповідно до п. 31.4.7 «в» Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і відповідності таким вимогам, а саме: встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія і погіршують його прозорість. Пунктом 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 передбачено, що на вітровому склі транспортних засобів не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників. Однак у постанові про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 3727110 від 30.01.2021 року немає посилання на порушення цього пункту ДСТУ.

Відзначає, що інспектором патрульної поліції можуть бути винесені постанови відносно водіїв саме за порушення Правил дорожнього руху України, а не за порушення ДСТУ. Порушення ДСТУ можуть мати тільки наслідком відмову у проходженні технічного огляду у випадках, прямо передбачених законом.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська було відкрито провадження в адміністративній справі.

При цьому ухвалою від 18.05.2021 року за клопотанням позивача залучено до участі у справі як співвідповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Відповідачі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції та Департамент патрульної поліції Національної поліції України в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про розгляд адміністративної справи.

В матеріалах справи наявний відзив представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Марченка А.О., в якому він проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що постанова поліцейського Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Шевченка В.В. від 30.01.2021 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП за порушення п. 31.4 Правил дорожнього руху України під час керування транспортним засобом «RENAULT KANGOO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на лобовому склі якого були тріщини в зоні склоочисників, відповідає вимогам закону. Звертає увагу, що згідно з пунктом 31.1 Правил дорожнього руху України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкції підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Вважає, що позивач не надав доказів, які б обґрунтовували його позовні вимоги.

У зв`язку викладеним просить у задоволенні адміністративного позову відмовити, справу розглянути без участі представника Управління.

Крім того, відповідачем до його відзиву був долучений диск з записом події.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом установлено, що постановою інспектора Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Шевченка В.В. серії ЕАН № 3727110 від 30.01.2021 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до зазначеної постанови 30.01.2021 року о 09 годині 09 хвилин по просп. Героїв,буд. 1Г в місті Дніпрі ОСОБА_1 керував транспортним засобом «RENAULT KANGOO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на лобовому склі якого були тріщини в зоні склоочисника, чим порушив п. 31.4 Правил дорожнього руху України.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Позивач у своєму адміністративному позові заперечує факт вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Проте відповідачами жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП, та обґрунтованості притягнення його до адміністративної відповідальності не було надано.

Будь-які об`єктивні дані та докази порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема п. 3.4, на який інспектор поліції посилається в оскаржуваній постанові, у справі відсутні та суду не надані.

Суд враховує, що частиною 1 статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Отже, диспозиція вказаної частини статті є бланкетною, тобто відсилає до відповідних правил експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до пункту 31.1 Правил дорожнього руху України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п. 31.3 Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством:

а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху;

б) якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю);

в) якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів;

г) у разі порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв.

Крім того, пунктом 31.4 Правил дорожнього руху України визначено технічні несправності та невідповідності, за наявності яких експлуатація транспортних засобів забороняється.

Так, відповідно до пункту 31.4.7 «в» Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість, крім самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, яка розміщується в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю.

Таким чином указаний перелік технічних несправностей не містить такої несправності як тріщина на вітровому склі в зоні роботи склоочисників.

Згідно п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 Національний стандарт України Колісні транспортні засоби "Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання" на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Вимоги ГОСТ 5727-88 "Скло безпечне для наземного транспортного засобу. Загальні технічні умови" не допускають наявність тріщин завдовжки більш як 50 мм на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу. Наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу погіршують його прозорість.

Суд звертає увагу, що при винесенні поліцейським оскаржуваної постанови не було встановлено розмір тріщини на лобовому склі автомобіля позивача.

З наданого відповідачем відеозапису судом не встановлена наявність таких пошкоджень вітрового скла автомобіля, які б могли обмежувати оглядовість з місця водія і погіршувати прозорість скла (наприклад, великої кількості тріщин скла та сколів, які в своїй сукупності погіршували б оглядовість та прозорість скла).

Також суд звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові поліцейським вказано, що позивач порушив п. 31.4 Правил дорожнього руху, проте не зазначено, який саме підпункт вказаного пункту порушив позивач.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача щодо недоведення відповідачем факту вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП.

Суд відзначає, що відповідно до закріпленого в статті 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Суд вважає, що в даному випадку зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не були дотримані, оскільки належні докази вини позивача та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, виходячи з приписів статті 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суд приходить до переконання, що постанова серії ЕАН № 3727110 від 30.01.2021 року, винесена інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Шевченком Владиславом Віталійовичем, який у даному випадку діяв відповідно до статті 222 КУпАП від імені відповідного підрозділу органу Національної поліції, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП, не може вважатися законною.

Доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо порушення позивачем Правил дорожнього руху України та ненадання позивачем доказів, на підтвердження обставин, наведених у позові, суд не бере до уваги, оскільки вони не спростовують неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Суд наголошує, що в силу приписів Конституції України позивач не зобов`язаний доводити свою невинуватість та з огляду на норми КАС України саме на відповідача покладено обов`язок доведення правомірності свого рішення щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності. Однак будь-які докази, які б доводили наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, до постанови відповідача не додані та суду не були надані.

Таким чином, постанова інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Шевченка Владислава Віталійовича серії ЕАН № 3727110 від 30.01.2021 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з задоволенням позову з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 454 грн.

Керуючись ст. ст. 243-246, 271, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції в особі інспектора поліції Шевченка Владислава Віталійовича (адреса місцезнаходження: 49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 2А), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (адреса місцезнаходження: 03048, м.Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову інспектора Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Шевченка Владислава Віталійовича серії ЕАН № 3727110 від 30.01.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.121 КУпАП скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.121КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення 2 липня 2021 року.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю. Марченко