Справа № 1.380.2019.005845
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року справа №1.380.2019.005845

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Василько А.В., розглянувши в письмовому порядку адміністративну справу за адміністративним ОСОБА_1 до Заступника Генерального прокурора Головного військового прокурора Матіоса Анатолія Васильовича, Генеральної прокуратури України, Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправними дій і рішень, скасування наказу, відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом в якому просить:

- Визнати протиправними рішення та дії військової прокуратури Західного регіону України по призначенню та проведенню службового розслідування в січні - серпні 2019 року за фактом можливої безпідставної відсутності ОСОБА_1 на військовій службі та можливого невиконання наказу військового прокурора Західного регіону України стосовно проходження медичного огляду військово-лікарською комісією;

- Визнати протиправними рішення та дії Генеральної прокуратури України та заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора генерал-полковника юстиції Матіоса Анатолія Васильовича щодо підготовки та видання наказу від 2 серпня 2019 року № 610-вк про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани полковника юстиції ОСОБА_1 ;

- Скасувати наказ заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора генерал-полковника юстиції Матіоса Анатолія Васильовича від 2 серпня 2019 року № 610 вк про притягнення полковника юстиції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани;

- Відшкодувати військовій прокуратурі Західного регіону України на користь ОСОБА_1 шкоду - моральну шкоду в розмірі 100.000 (ста тисяч) гривень, заподіяну внаслідок незаконних рішень і дій військової прокуратури Західного регіону України щодо призначення та проведення службового розслідування в січні - серпні 2019 року за фактом можливої безпідставної відсутності ОСОБА_1 на військовій службі та можливого невиконання наказу військового прокурора Західного регіону України стосовно проходження медичного огляду військово-лікарською комісією;

- Відшкодувати Генеральній прокуратурі України на користь ОСОБА_1 шкоду - моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень, заподіяну внаслідок незаконних рішень і дій Генеральної прокуратури України та заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора генерал - полковника юстиції Матіоса Анатолія Васильовича щодо підготовки і видання наказу про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності від 02.08.2019 р. № 610 вк та тривалого неусунення негативних наслідків цього наказу;

- Зобов`язати Генеральну прокуратуру України довести до всіх осіб, що ознайомились з наказом заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора від 2 серпня 2018 року № 610 вк, з судовим рішенням про його скасування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 1988 року позивач проходив військову і державну службу на різних посадах у Збройних Силах СРСР, України та військових прокуратурах України.

31 серпня 2016 року наказом Генерального прокурора України № 359-вк позивач звільнений з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України на підставі пункту 3 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» і зарахований в розпорядження Генерального прокурора України. З серпня 2016 року позивач ні на яких посадах в державних органах, у тому числі Генеральній прокуратурі України чи військовій прокуратурі Західного регіону України, не перебував і ніяких обов`язків за цими посадами не виконував.

4 січня 2019 року наказом т.в.о. військового прокурора Західного регіону України № 1 призначено службове розслідування за фактом можливої безпідставної відсутності ОСОБА_1 на військовій службі та можливого невиконання наказу військового прокурора Західного регіону України стосовно проходження медичного огляду військово-лікарською комісією.

1 серпня 2019 року військовою прокуратурою Західного регіону України завершено проведення службового розслідування, у зв`язку з чим складений відповідний висновок. Відповідно до затвердженого 1 серпня 2019 року військовим прокурором Західного регіону України зазначеного висновку службового розслідування:

- Не підтверджено факт невиконання наказу військового прокурора Західного регіону України, однак підтверджено факт безпідставної відсутності ОСОБА_1 на військовій службі у період з 21.12.2018 по 25.12.2018.

- Підтверджено факти порушення полковником юстиції ОСОБА_1 вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України:

у період з 21.12.2018 по 02.01.2019 про факт захворювання та про рекомендації лікаря про звільнення його від виконання службових обов`язків не доповідав, відповідні доповіді (рапорти) про увільнення від виконання службових обов`язків до військової прокуратури регіону не подавав, а тому відповідні накази військового прокурора регіону з цих питань не видавались, що призвело до порушення вимог ст. 257 Статуту;

у разі захворювання, відбуття чи повернення з відпустки та лікування, безпосередньому начальникові самостійно не відрекомендовувався (не доповідав), направлення на лікування не отримував, чим порушив вимоги статей 40 та 254 Статуту;

будучи військовослужбовцем, який зобов`язаний неухильно додержуватись законодавства України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знаючи про порядок проходження військової служби та вибуття у відпустку та на лікування, надавав до військової прокуратури регіону листки непрацездатності, довідки та виписки із медичних карток цивільних медичних закладів охорони здоров`я, чим порушив вимоги статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

1 серпня 2019 року керівник військової прокуратури регіону направив матеріали службового розслідування в Генеральну прокуратуру України з пропозицією притягнення полковника юстиції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

2 серпня 2019 року наказом заступника Генерального прокурора Головного військового прокурора України генерал-полковника юстиції ОСОБА_2 № 610-вк позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

Позивач вважає, що службове розслідування проведено протиправно, його висновки не відповідають дійсності, а наказ заступника Генерального прокурора Головного військового прокурора Матіоса А.В. видано протиправно та на підставі протиправно проведеного службового розслідування.

Щодо незаконності і протиправності проведення службового розслідування позивап вказує:

Оскаржуваний наказ виданий на підставі службового розслідування військової прокуратури Західного регіону України, яке проводилось виходячи з Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 06.12.2017 р. № 343 (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції вона визначає підстави та порядок проведення службового розслідування в органах прокуратури стосовно прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних, місцевих, військових прокуратур.

Проте, позивач не відносився до числа прокурорів і з 31 серпня 2016 року таким не був, а тому протиправно військовою прокуратурою Західного регіону України проведено таке службове розслідування, а відтак рішення, що прийняте за його наслідками, є незаконним і протиправним.

При вирішенні в січні 2019 року військовою прокуратурою Західного регіону України питання про призначення службового розслідування стосовно щодо позивача не враховано, що були повністю відсутні підстави для такого призначення, що визначені в пункті 3 розділу ІІ Інструкції.

До проведення службового розслідування залучені працівники, які могли бути заінтересовані у результатах відповідного розслідування.

У висновку службового розслідування від 1 серпня 2019 року помилково визначено, що позивачем порушені вимоги ст.ст. 11, 40, 254, 257 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. У преамбулі Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що дія цього Статуту поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та на інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України (військові прокуратури регіонів і Головна військова прокуратура Генеральна прокуратура України ніколи не відносились до військових формувань).

Існуючі в Україні військові прокуратури регіонів та гарнізонів ніколи не були військовими формуваннями, військовими частинами чи установами, а її керівники не являються командирами і начальниками цих військових частин чи установ.

Фактично у висновку службового розслідування робиться неправильна спроба розповсюдження військової регламентації повсякденної діяльності, передбаченої Статутами Збройних Сил України, на звичайний правоохоронний орган, яким є військова прокуратура Західного регіону України.

Щодо незаконності підготовки і видання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач зазначає, що заступник Генерального прокурора головний військовий прокурор України ОСОБА_2 ніколи не був командиром в розумінні дії Дисциплінарного статуту Збройних Сил України і не має повноважень та дисциплінарної влади щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Статтею 7 цього Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Не відповідає дійсності формулювання в описовій частині оскаржуваного наказу, що з 21 по 25 грудня 2018 року, позивач був без належних для цього правових підстав відсутній за місцем проходження військової служби (за відсутності наказу про звільнення від виконання службових обов`язків), адже позивачем був наданий висновок Військово-лікарської комісії військово-медичного закладу про звільнення від виконання обов`язків військової служби у вказаний період.

Право особи на відшкодування моральної шкоди гарантовано ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може, зокрема, полягати:

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

- у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 2 наказу заступника Генерального прокурора Головного військового прокурора Матіоса А.В. від 02.08.2019 р. № 610-вк встановлено, що оскаржуваний наказ доведено до осіб офіцерського складу військових прокуратур Західного, Південного, Центрального регіонів України, військової прокуратури об`єднаних сил та Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, які мають військові звання (обіймають посади), не нижчі за військове звання (посаду) винної особи.

За час своєї служби в органах військової прокуратури і Збройних Силах України позивач не мав жодного дисциплінарного стягнення, а тому притягнення його до дисциплінарної відповідальності викликало непорозуміння в його сім`ї, серед його знайомих і інших військовослужбовців.

Також через протиправні дії військової прокуратури Західного регіону України під час службового розслідування щодо направлення необґрунтованих листів у медичні заклади м. Львова та Фонду соціального страхування України у Львівській області з описом негативних обставин, що нібито пов`язані зі позивачем, серед керівних осіб м. Львова склалось враження щодо порушення ним чинного законодавства про проходження військової служби.

Внаслідок протиправних дій відповідачів у позивача загострились захворювання, через що він перебував безперервно на лікуванні починаючи із 4 січня 2019 року по 21 жовтня 2019 року. Окрім немайнової відповідальності Генеральної прокуратури України за рішення і дії свого працівника - заступника Генерального прокурора Головного військового прокурора Матіоса А.В., наявні прямі винні дії Генеральної прокуратури України щодо тривалого не усунення порушень, у тому числі за обґрунтованими скаргами позивач від 1 вересня та 8 жовтня 2019 року.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачем визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, не добровільне - за власною ініціативою, а за рішенням суду скасування наказу і інформації про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Розмір заподіяної моральної (немайнової) шкоди позивачем оцінюється загалом в 200000,00 грн., які підлягають відшкодуванню: 100000 (сто тисяч) гривень з військової прокуратури Західного регіону України, 100000 (сто тисяч) гривень з Генеральної прокуратури України.

Позивач в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові пояснення та докази, просив позов задоволити повністю.

Відповідач - Заступник Генерального прокурора Головний військовий прокурор Матіос Анатолій Васильович, своєї правової позиції по справі не висловив.

Відповідач - Офіс Генерального прокурора (первина назва відповідача до заміни - Генеральна прокуратура України), проти позову заперечив з підстав, що загальні засади проходження в України військової служби, а також правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями у таких державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, затверджується Президентом України.

Відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 27 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності) військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керувалися Законом України «Про прокуратуру» і проходили військову службу відповідно до Закону України № 2232-ХІІ та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

При цьому, військова дисципліна є одним із елементів проходження військової служби. Посади військових прокурорів та відповідні їм військові звання включаються в переліки військових посад (абз. 6 ч. 4 ст. 27 Закону України «Про прокуратуру»). Перелік посад військових прокурорів і слідчих військових прокуратур та граничних військових звань за цими посадами, затверджено Указом Президента України від 22.09.2014 № 737/2014. Тобто, законодавцем передбачалося подвійне законодавче врегулювання обсягу прав і обов`язків, а також правового положення військових прокурорів в залежності від конкретної сфери їх дії, зокрема дія Закону України «Про прокуратуру» для військових прокурорів розповсюджувалася лише на сферу здійснення їх діяльності як «прокурора». Згідно з наказом Міністра оборони України від 02.09.2014 № 512 ОСОБА_1 був відряджений до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі.

Наказом Генерального прокурора України від 31.08.2016 № 359-вк ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України на підставі п. З ст. 1 Закону України «Про очищення впади» та зараховано у розпорядження Генерального прокурора України. Наказом Генерального прокурора України від 04.10.2016 № 412вк ОСОБА_1 направлено в розпорядження військового прокурора Західного регіону до вирішення питання щодо проходження військової служби.

За фактом можливої безпідставної відсутності ОСОБА_1 на військовій службі та можливого невиконання наказу військового прокурора Західного регіону України стосовно проходження медичного огляду військово-лікарською комісією, наказом військового прокурора Західного регіону України від 04.01.2019 № 1 призначено та створеною цим наказом комісією проведено службове розслідування. Оскільки на час службового розслідування ОСОБА_1 перебував у розпорядженні військового прокурора Західного регіону України, тобто в органах прокуратури України, тому саме на підставі Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 06.12.2017 №343 вказане службове розслідування було призначено і проведено.

Згідно з висновком службового розслідування, затвердженого військовим прокурором Західного регіону України 01.08.2019, підтверджено факт безпідставної відсутності ОСОБА_1 на військовій службі, у період з 21.12.2018 по 25.12.2018. Також підтверджено порушення ним вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Генерал-полковник юстиції ОСОБА_2 є начальником за військовим званням полковнику юстиції ОСОБА_1 . Відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Згідно з вимогами ст. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Оскаржуване дисциплінарне стягнення, у зв`язку із виключенням позивача із списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України (звільнення з військової служби) втратило чинність, позивачем обрано неправильний спосіб захисту щодо скасування наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Позивачем не розкрито яким чином притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді догани призвело до тяжких вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, у чому саме вони полягають.

Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували право на відшкодування йому моральної шкоди у сумі саме 100 тис. грн., з яких розрахунків він при цьому виходив не зазначено. Оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Представник відповідача в судових засіданнях проти позовних вимог заперечив, надав суду додаткові докази та пояснення, просив суд в задоволені позову відмовити повністю.

Відповідач - Військова прокуратура Західного регіону України, проти позову заперечила з підстав, що відповідно до наказу військового прокурора Західного регіону України від 04.01.2019 № 1, вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 06.12.2017 № 343, проведено службове розслідування за фактом можливої безпідставної відсутності ОСОБА_1 на військовій службі та можливого невиконання наказу військового прокурора Західного регіону України.

Під час проведення указаного розслідування встановлено, що 31.08.2016 наказом Генерального прокурора України полковника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України на підставі частини 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади» та зараховано в розпорядження Генерального прокурора України. Наказом Генерального прокурора України від 04.10.2016 № 412-вк позивача направлено в розпорядження військового прокурора Західного регіону України до вирішення питання щодо проходження військової служби.

З 09.12.2016 по день звільнення ОСОБА_1 перебував в основних щорічних відпустках, які неодноразово продовжував, у зв`язку з перебуванням на лікуванні під час цих відпусток на кількість невикористаних днів. Факти лікування підтверджує довідками та листами непрацездатності, виданими військовими та цивільними установами охорони здоров`я. Відповідно до ст. Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Перебуваючи у розпорядженні прокуратура регіону позивач залучався до організації та виконання заходів, спрямованих на підвищення фахового рівня та бойової підготовки особового складу, фізичної підготовки та спортивної роботи підрозділів прокуратури регіону тощо.

За виконану роботу ОСОБА_1 отримував грошове забезпечення виходячи з розміру грошового забезпечення на попередній прокурорській посаді. З урахуванням указаного вище, відповідач вважає проведення службового розслідування на підставі наказу військового прокурора Західного регіону України від 04.01.2019 № 1 за фактом можливої безпідставної відсутності ОСОБА_1 на військовій службі та можливого невиконання наказу військового прокурора Західного регіону України правомірним.

Також відповідач зазначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивачем не надано жодного, у тому числі належного та допустимого доказу на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача, не подано, а також відсутній причинний зв`язок між діями відповідачів та спричиненням моральної шкоди, не надано доказів у чому полягає моральна шкода та чим керувався позивач, визначаючи розмір відшкодування.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечила, надала суду додаткові докази та пояснення, просила в задоволені позову відмовити повністю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що 29.01.2020 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі. Ухвалою судді від 31.03.2020 року постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді від 15.07.2020 року позовну заяву залишено без руху після відкриття. Ухвалою судді від 31.08.2020 року продовжено розгляд справи. Ухвалою судді від 04.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Судом встановлені наступні обставини:

31.08.2016 року наказом Генерального прокурора України № 359-вк позивач звільнений з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України на підставі пункту 3 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» і зарахований в розпорядження Генерального прокурора України. З серпня 2016 року позивач ні на яких посадах в державних органах, у тому числі Генеральній прокуратурі України чи військовій прокуратурі Західного регіону України, не перебував і ніяких обов`язків за цими посадами не виконував.

04.01.2019 року наказом т.в.о. військового прокурора Західного регіону України № 1 призначено службове розслідування за фактом можливої безпідставної відсутності ОСОБА_1 на військовій службі та можливого невиконання наказу військового прокурора Західного регіону України стосовно проходження медичного огляду військово-лікарською комісією.

01.08.2019 року військовою прокуратурою Західного регіону України завершено проведення службового розслідування, у зв`язку з чим складений відповідний висновок.

02.08.2019 року наказом заступника Генерального прокурора Головного військового прокурора України генерал-полковника юстиції ОСОБА_2 № 610-вк позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірні рішення та дії протиправним та таким, що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.

Судом частково враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірних рішень та дій з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статей 9, 19 Закону України «Про прокуратуру», статей 1, 65 Закону України «Про запобігання корупції» та з метою удосконалення заходів, спрямованих на захист прав і свобод людини, зміцнення дисципліни в органах прокуратури, регламентування питань призначення, проведення службових розслідувань та прийняття законних рішень за їх результатами Наказом Генеральної прокуратури України 06.12.2017 № 343, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 січня 2018 р. за № 8/31460, затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури.

Згідно вказаної інструкції:

1. Ця Інструкція визначає підстави та порядок проведення службового розслідування в органах прокуратури стосовно прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних, місцевих, військових прокуратур, Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, слідчих (далі - прокурори), оформлення результатів та прийняття рішень, а також компетенцію структурних підрозділів, службових та посадових осіб органів прокуратури при його проведенні.

2. Дія цієї Інструкції не поширюється на службові розслідування стосовно державних службовців, за фактами вчинення правопорушень у сфері охорони державної таємниці, розслідування нещасних випадків із військовослужбовцями, порядок проведення яких визначається законодавством.

3. Службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цієї Інструкції з метою з`ясування обставин, що стали підставами для його призначення.

4. Службове розслідування проводиться незалежно від здійснення за тим самим фактом розслідування у кримінальному провадженні чи провадження у справі про адміністративне правопорушення.

У разі відкриття Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарного провадження до його завершення службове розслідування за тим самим фактом не призначається. У такому випадку службове розслідування може бути призначене лише за письмовим запитом члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, яким у ході дисциплінарного провадження здійснюється перевірка за дисциплінарною скаргою (заявою).

5. Службове розслідування не проводиться стосовно прокурорів, з якими припинено трудові правовідносини. У такому разі службове розслідування може бути призначене з метою встановлення причетності (непричетності) до події інших прокурорів, виявлення та усунення причин і умов, що сприяли вчиненню неправомірних дій, усунення їх наслідків.

31.08.2016 наказом Генерального прокурора України полковника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України на підставі частини 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади» та зараховано в розпорядження Генерального прокурора України.

04.10.2016 наказом Генерального прокурора України полковника юстиції ОСОБА_1 направлено в розпорядження військового прокурора Західного регіону України до вирішення питання щодо проходження військової служби.

04.01.2019 року наказом т.в.о. військового прокурора Західного регіону України № 1 призначено службове розслідування за фактом можливої безпідставної відсутності ОСОБА_1 на військовій службі та можливого невиконання наказу військового прокурора Західного регіону України стосовно проходження медичного огляду військово-лікарською комісією.

Згідно згаданого висновку службового розслідування, відповідачем встановлено наступне, що відповідно до наказу військового прокурора Західного регіону України від 04.01.2019 № 1, вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 06.12.2017 № 343 (далі Інструкція), комісією у складі заступника військового прокурора Західного регіону України Коцюби С.А. (голова комісії), начальника відділу роботи з кадрами ОСОБА_3 , прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях ОСОБА_4 , начальника відділу нагляду з організації процесуального керівництва, підтримання обвинувачення в суді, додержання законів при виконанні судових рішень та координації правоохоронної діяльності ОСОБА_5 , начальника відділу організації представництва інтересів держави в судах та при виконанні судових рішень ОСОБА_6 , проведено службове розслідування за фактом можливої безпідставної відсутності ОСОБА_1 на військовій службі та можливого невиконання наказу військового прокурора Західного регіону України. також в цьому висновку відповідач зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової прокуратури Західного регіону України.

В матеріалах справи наявні копії рішень:

- Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року по справі №1340/5098/18, за позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправними дій, яке набрало законної сили, яким встановлено наступне:

«Таким чином, як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 31 серпня 2016 року наказом Генерального прокурора України № 359-вк звільнений з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України на підставі пункту 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» і зарахований в розпорядження Генерального прокурора України та відповідно не обіймав посад в органах прокуратури та не був військовою посадовою особою»;

- Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2021 року по справі №1340/5099/18, за позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправними дій і рішень, зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили, яким встановлено наступне:

«Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи позивач проходив військову службу, був відряджений для її проходження до військової прокуратури та перебував на посаді першого заступника військового прокурора Західного регіону України

У 2016 році його було звільнено з посади військового прокурора і зараховано в розпорядження Генерального прокурора України, а у подальшому в розпорядження військового прокурора Західного регіону України.

Отже, з цього часу позивач не займав прокурорську посаду, а мав статус виключно військовослужбовця.

Постанова № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» регламентує питання оплати праці працівників органів прокуратури.

Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затверджено наказом Генеральної прокуратури України № 234 від 09.08.2017 визначає підстави і порядок преміювання прокурорів, слідчих, працівників, що виконують функції з обслуговування, службовців, робітників органів прокуратури, працівників Національної академії прокуратури України (далі - працівники), а також членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - члени Комісії).

Оскільки ОСОБА_1 був звільнений з посади прокурора у 2016 році й у лютому-березні 2018 року перебував у розпорядженні військового прокурора Західного регіону, залишаючись при цьому військовослужбовцем і не являючись працівником прокуратури, на нього вищевказані нормативні акти у зазначений період не поширювали свою дію».

Згідно із ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно обставини про те, що ОСОБА_1 був звільнений з посади прокурора у 2016 році в подальшому перебував у розпорядженні військового прокурора Західного регіону, залишаючись при цьому військовослужбовцем не був працівником прокуратури, не обіймав посад в органах прокуратури та не був військовою посадовою особою, не підлягають доказуванню.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірним діям та наказу суд зазначає, що рішення та дії військової прокуратури Західного регіону України по призначенню та проведенню службового розслідування в січні - серпні 2019 року, а також рішення та дії Генеральної прокуратури України, заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора генерал-полковника юстиції Матіоса Анатолія Васильовича щодо підготовки та видання наказу від 2 серпня 2019 року № 610-вк про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани полковника юстиції ОСОБА_1 є протиправними, оскільки прийняті (вчинені) вони не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів того, що вищезгадана Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури, застосовується до осіб, яких звільнено з посади прокурора і зараховано в розпорядження. Як вже встановлено судами позивач з часу звільнення не займав прокурорську посаду, а мав статус виключно військовослужбовця.

Враховуючи наведене суд вважає за можливим в цій частині задоволити позовні вимоги у спосіб визнати протиправним та скасувати лише наказ заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора генерал-полковника юстиції Матіоса Анатолія Васильовича від 2 серпня 2019 року № 610-вк, про притягнення полковника юстиції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, оскільки інші протиправні рішення та дії щодо предмету спору не мають юридичного значення для позивача.

Судом не враховуються аргументи позивача щодо відшкодування відповідачами моральної шкоди в розмірі по 100000,00 грн. з кожного за протиправні рішення та дії, оскільки:

Суд зазначає, що вимоги про відшкодування шкоди можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, завданої протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Позивач не надано суду належних та допустимих доказів заподіяної моральної шкоди та її розміру. Аргументи позивача про погіршення стану здоров`я судом не враховуються, оскільки позивачем не доведено що саме спірні протиправні дії та рішення відповідачів є в причинному зв`язку із станом здоров`я позивача, відповідно в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги зобов`язати Генеральну прокуратуру України довести до всіх осіб, що ознайомились з наказом заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора від 2 серпня 2018 року № 610 вк, з судовим рішенням про його скасування, оскільки критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом обов`язку певної правової поведінки відповідача, як суб`єкта владних повноважень на вчинення саме таких дій. Позивачем не доведено обґрунтованість вимог щодо встановленого законом обов`язку відповідача довести до всіх осіб, що ознайомились з наказом заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора від 2 серпня 2018 року № 610 вк, з судовим рішенням про його скасування. На думку суду позивач в цій частині помилився із обраним способом захисту, що є підставою для відмови в задоволені позовних вимог.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З цих же підстав судом частково враховуються аргументи позивача та не враховуються заперечення відповідачів, відповідно позовні вимог підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Заступника Генерального прокурора Головного військового прокурора Матіоса Анатолія Васильовича (010011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15), Генеральної прокуратури України (010011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15), Військової прокуратури Західного регіону України (79058, м. Львів, вул. Клепарівська, 20) про визнання протиправними дій і рішень, скасування наказу, відшкодування шкоди, - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора генерал-полковника юстиції Матіоса Анатолія Васильовича від 2 серпня 2019 року № 610-вк, «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено в повному обсязі 01.07.2021 року.

Суддя Гавдик З.В.