Справа № 340/2269/21
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/2269/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі відповідач) про зобов`язання вчинити певні дії-

В С Т А Н О В И В:

Позивач (через представника) звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати його вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності, накладеного відділом ДВС м. Олександрії 14.03.2007 на підставі виконавчого листа Апеляційного суду Полтавської області № 1-8 від 06.05.2006, номер запису обтяження 4638268 від 15.03.2007, та виключити відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо арешту вказаного нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що на виконанні у відділі ДВС не перебувають відкриті виконавчі провадження за якими боржником є позивачка. Однак, в силу положень ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не має можливості самостійно зняти арешт. Отже, єдиним варіантом для зняття арешту з квартири, яка належить позивачу на праві власності, є звернення до суду, оскільки інший порядок захисту її прав, аніж судовий законодавцем не був передбачений.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, обґрунтовуючи це тим, що ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна боржника. При цьому, завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачає зняття арешту з майна боржника. Отже, відсутні правові підстави для зняття арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 (а.с.67).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи судом встановлено. що відповідно до договору купівлі-продажу від 06.12.2003, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кібальнік О.Ф., позивачка придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру зареєстровано за нею в Олександрійському МБТІ 24.01.2007 за реєстраційним № 639/5, що підтверджується довідкою № 106 від 24.01.2007 та архівною довідкою № 997 від 27.09.2019. Зміна назви АДРЕСА_2 відбулась на підставі розпорядження № 11 від 18.02.2016 (а.с.45-48).

21.11.2005 позивачка була засуджена Апеляційним судом Полтавської області за ст.ст.187 ч.3-4, 15 ч.2, 115 ч.2, п.6, 9, 12, 13, 185 ч.3, 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Як вказано в позові, на даний час позивачка бажає розпорядитись квартирою.

Однак, в результаті перевірки і підготовки документів для її відчуження було встановлено, що на вказану квартиру накладено арешт (реєстраційний номер обтяження: 4638268, зареєстровано: 15.03.2007 за № 4638268 реєстратором Олександрійська міська державна нотаріальна контора № 1 Кіровоградської області; підстава обтяження: постанова, АА№411172, 14.03.2007, ДВС м. Олександрі, ОСОБА_2 ; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_3 ; власник: ОСОБА_1 ; заявник: виконавча служба м. Олександрії), що підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 219410825 від 07.08.2020 (а.с.49).

Підставою накладання арешту був виконавчий лист № 1-8 від 06.05.2006, виданий Апеляційним судом Полтавської області про конфіскацію майна позивача (а.с.69).

Листом № 98607 від 09.11.2020 відповідач повідомив, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) встановлено, що на виконанні у відділі виконавчих документів про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не перебуває та не знаходяться в архіві відділу. Книги обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцеві та виконавчі провадження, які перебували в архіві відділу за 2001-2007 включно знищені актами від 18.01.2013; за 2008 рік актом від 12.01.2012; за 2009 актом від 18.01.2013 (а.с.50).

Після цього представник позивача звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту.

Листом від 05.05.2021 № 42664 відповідачем повідомлено, що виконавчі провадження відносно позивачки були завершені 17.02.2011 на підставі п.2 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" та повторно до відділу ДВС не пред`являлись. Станом на 30.04.2021 відкриті виконавчі провадження за якими боржником є позивачка на виконанні у відділі ДВС не перебувають. Однак в силу ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" запропоновано звернутись до суду для вирішення питання щодо зняття арешту (а.с.51).

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивачка звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зауважує, що питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчим кодексом України (далі - КВК України).

Згідно з частиною 2 статті 52 Кримінального кодексу України (далі КК України) додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина перша статті 59 КК України).

Статтею 48 КВК України передбачено, суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини перша, третя статті 49 КВК України).

Частиною 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року по справі № 383/493/18 (провадження №14-237цс19) питання про скасування арешту, накладеного на майно в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна може бути вирішене в порядку адміністративного судочинства шляхом звернення до адміністративного суду з позовною заявою щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби якщо порушено його права, свободи чи інтереси.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV, втратив чинність 05.01.2017, але діяв на момент відкриття та завершення виконавчого провадження (далі Закон - № 606-ХІV).

Статтею 1 Закону № 606-ХІV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 11 Закону № 606-ХІV визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 606-ХІV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Частина 1 ст.50 Закону №606-ХІV визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону №606-ХІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 1 ст. 55 Закону № 606-XIV визначено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч.6 ст.55 Закону № 606-XIV арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

Згідно до п. 2 ч.1 ст. 47 Закону № 606-XIV (в редакції станом на 17.02.2011) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч.4 ст.47 Закону № 606-XIV).

Відповідно до ст.30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів існування на момент звернення з даним позовом до суду незавершених виконавчих проваджень, у межах яких позивач виступає боржником та на майно якої накладено арешт, в тому числі й за виконавчим листом № 1-8, виданим 06.05.2006 Апеляційним судом Полтавської області про конфіскацію майна, та не підтверджено належними доказами правомірності існування іншого виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим документом.

Таким чином, жодних підстав для продовження дії арешту майна позивача також не має.

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як вказав відповідач, у відділі відсутні матеріали виконавчих проваджень відносно позивача.

На час розгляду даної справи є чинним Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон №1404-VIII), статтею 59 якого врегульовано порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем.

Так, відповідно до частини 2 статті 59 Закону №1404-VIII у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно до ч. 4 ст. 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 4) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1 2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 Закон №1404-VIII).

Отже, рішення про зняття арешту на майно, накладеного державним виконавцем, приймається державним виконавцем або начальником відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, шляхом винесення відповідної постанови.

Враховуючи, що відповідачем не доведено належними доказами правомірності існування арешту, накладеного на нерухоме майно позивача, попри відсутність станом на день розгляду справи відкритих виконавчих проваджень щодо неї, суд доходить до висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо невчинення дій по зняттю арешту з нерухомого майна позивача, яке належить їй на праві власності, який накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА № 411172 від 14.03.2007, відомості про що були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 4638268 від 15.03.2007, а також вважає належним способом захисту прав позивача зобов`язання відповідача вчинити дії щодо зняття такого арешту.

Таким чином, дослідивши обставини справи та аргументи сторін, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо невчинення дій по зняттю арешту з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного відділом ДВС м. Олександрії 14.03.2007 на підставі виконавчого листа Апеляційного суду Полтавської області № 1-8 від 06.05.2006, номер запису обтяження 4638268 від 15.03.2007.

Зобов`язати Олександрійський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного відділом ДВС м. Олександрії 14.03.2007 на підставі виконавчого листа Апеляційного суду Полтавської області № 1-8 від 06.05.2006, номер запису обтяження 4638268 від 15.03.2007, та виключити відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо арешту нерухомого майна, належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), номер запису обтяження 4638268 від 15.03.2007.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст.ст.255, 295 КАС України та може бути оскаржене сторонами до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Згідно до п.п.15.5 п.1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько