Справа № 280/2442/21
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 червня 2021 року о/об 12 год. 33 хв.Справа № 280/2442/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Новіковій Д.А., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Світлицького Д.А., представника відповідача Бурашнікової О.С., представника третьої особи Федорченко Д.А., розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі (72316, Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Індустріальна, буд.89; )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державне бюро розслідувань (01011, м.Київ, вул.Панаса Мирного, буд.28; )

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі (надалі відповідач, ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі), в якому позивач просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати Наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі від 26.02.2021 за №53о/с, яким ОСОБА_1 звільнено з посади слідчого третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі з 01.03.2021 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби; 2) поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, або, у разі ліквідації її на день ухвалення судового рішення, на посаду слідчого слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з аналогічними функціональними обов`язками; 3) стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.02.2021 по день винесення рішення суду; 4) допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, або, у разі ліквідації її на день ухвалення судового рішення, на посаду слідчого слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з аналогічними функціональними обов`язками, та стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

У позовній заяві зазначено наступне. Наказом ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 26.02.2021 за №53о/с позивача звільнено з посади слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі з 01.03.2021, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби. Позивач вважає вищезазначений наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню. 1) Законодавець, відносячи Державне бюро розслідувань до державних правоохоронних органів, передбачив гарантії прав працівників державних службовців, які були призначені за конкурсом на відповідні посади до набрання чинності змінами у Закон. Відповідно до підпункту 3, 4 пункту 3 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» (Закон №305-ІХ від 03.12.2019), директори територіальних управлінь та інші працівники Державного бюро розслідувань продовжують здійснювати свої повноваження до їх звільнення з посади або припинення їхніх повноважень на посаді відповідно до Закону України "Про Державне бюро розслідувань" з урахуванням внесених цим Законом змін. Працівники Державного бюро розслідувань, які перемогли у конкурсах для призначення на посади слідчих, оперуповноважених, продовжують здійснювати свої повноваження до їх звільнення з посади або припинення повноважень на посаді відповідно до Закону України "Про Державне бюро розслідувань" з урахуванням внесених цим Законом змін, у тому числі у разі визначення цих посад посадами рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань. Даними нормами встановлено гарантію продовження здійснення повноважень усіма працівниками на посадах в ДБР з урахуванням внесених змін до цього Закону. Зазначення у п.4 приєднувального обороту «у тому числі» вживається щоб уточнити, конкретизувати інформацію, а не наповнити її новим самостійним змістом. Для правильного застосування союзу «в тому числі» необхідна наявність в реченні вказівки на ціле, частина якого і буде приєднана за допомогою цього союзу. Тобто, зміни, внесені цим Законом, надають гарантії залишення на посадах усім працівникам ДБР, до яких (гарантій), у тому числі, входять визначення цих посад посадами рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань (саме це є частиною цілого - внесених цим Законом змін). Законодавець конкретизував одну частину від цілого стосовно слідчих та оперативних працівників, при цьому, надав гарантії іншим працівникам залишення на посаді відповідно до всього (цілого) Закону №305-ІХ від 03.12.2020. Отже, звільнення позивача у зв`язку зі зміною штатного розпису та необхідністю заміщення даних посад особами рядового та начальницького складу прямо суперечить підпункту 4 пункту 3 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань». Крім того, відповідно до розпорядження Управління СБУ в Запорізькій області, ОСОБА_1 надано доступ до інформації зі ступенем секретності цілком таємно та таємно, який дійсний станом на 01.03.2021. Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 за №414 затверджено «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» (Положення). Відповідно до п.7 даного Положення, особи, які працюють в умовах режимних обмежень, мають переважне право залишатися на роботі у разі вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Приписами вказаного Положення Держава надала певні гарантії працівникам, які працюють в умовах режимних обмежень. Вказані гарантії працівників були повністю проігноровані відповідачем. 2) Відповідно до ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. В попередженні про звільнення, яке було вручене позивачу 28.01.2021 зазначалось, що відповідно до наказу ДБР від 15.10.2020 за №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», затвердження змін до штатного розпису ТУ ДБР у м.Мелітополі, відповідно до наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 за №202дск «Про затвердження змін штатного розпису ТУ ДБР у м.Мелітополі» та відповідно до наказу ДБР від 15.10.2020 за №583 «Про внесення змін до Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами», керуючись наказом Державного бюро розслідувань від 30.12.2020 за №303дск «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань» та наказом Державного бюро розслідувань від 25.01.2021 за №43дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі на 2021 рік», відбудеться наступне скорочення посади слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з 01 березня 2021 року. Таким чином, новий штатний розпис, введений в дію переліченими вище нормативними актами, набрав чинності 01.03.2021, і в ньому відсутня посада позивача, а саме - слідчий третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління. Враховуючи, що останній день лютого (28.02.2021) випадає на неробочий день, то, відповідно до норм ст.ст.47, 116, 117, 241-1 Кодексу законів про працю України, ч.2 п.2.27 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58, Листа Міністерства соціальної політики України від 05.01.2018 за №9/0/22-18/134, наказ про звільнення позивача, видача йому трудової книжки та проведення з ним розрахунків повинні були відбутися в останній робочий день позивача на посаді слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, а саме 26.02.2021. Враховуючи це, на виконання вимог ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу», попередження про звільнення з посади мало б відбутися не пізніше 27.01.2021. Втім, позивача було попереджено про скорочення посади та наступне звільнення 28.01.2021. Щоб надати законності звільненню та унеможливити звернення з позовами на підставі порушення процедури звільнення через невиконання вимог законодавства про строки попередження працівника, позивача було звільнено з посади 01.03.2021. При цьому, станом на 01.03.2021 в ТУ ДБР у м.Мелітополі діяв новий штатний розпис, відповідно до якого була відсутня посада слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління, яку обіймав позивач, а тому у відповідача не було правових підстав для звільнення позивача з посади, якої за штатним розписом ТУ ДБР у м.Мелітополі станом на 01.03.2021 не було передбачено. Таким чином, позивач наполягає на порушенні відповідачем процедури звільнення, що полягає у несвоєчасному попередженні позивача про наступне звільнення. Умисел та обізнаність у незаконному звільненні позивача з посади в день, коли за новим штатним розписом його посада вже не існувала, а саме 01.03.2021, також підтверджується і фактами звільнень співробітників ТУ ДБР у м.Мелітополі в останній робочий день перед днем, коли їх посада за новим штатним розписом фактично перестала існувати. Це вказує на обізнаність відповідача у правильному розрахунку останнього робочого дня та умисному порушенні норм законодавства. 3) Позивач зазначає про протиправність оскаржуваного наказу з огляду на те, що останній підписано т.в.о. директора ТУ ДБР у м.Мелітополі ОСОБА_2 , який не є суб`єктом призначення та керівником державної служби у розумінні ст.87 Закону України «Про державну службу». Директор Державного бюро розслідувань та директори територіальних управлінь Державного бюро розслідувань до 06.03.2021 не мали повноважень керівника державної служби у вказаному правоохоронному органі, і як наслідок не мали жодних повноважень керівника державної служби щодо державних службовців очолюваного ними правоохоронного органу. Вказані суб`єкти не могли здійснювати повноваження, передбачені п.4 ч.2 ст.17 Закону України «Про державну службу» щодо звільнення з посад громадян України, які пройшли конкурсний відбір на посади державної служби категорії «Б» і «В», не являючись відповідно до цієї норми закону суб`єктом призначення державних службовців, а також не мали повноважень, передбачених ч.1, 3 ст.87 Закону України «Про державну службу». Наведена правова позиція знайшла своє відображення також у висновку науково-правової експертизи щодо доктринального тлумачення нормативно-правових актів, складеному Науково-дослідним інститутом публічного права 07.08.2020 за №5/1/6-511. Працівники ТУ ДБР у м.Мелітополі не були ознайомлені із наказом про призначення заступника Директора ТУ ДБР у м.Мелітополі ОСОБА_2 тимчасово виконуючим обов`язки Директора, та не ознайомлено із жодним нормативним документом, який надавав би йому повноваження без погодження із керівництвом ДБР приймати рішення про звільнення працівників. Із цього слідує, що станом на дату прийняття оспорюваного наказу про звільнення позивача з посади - 26.02.2021 - т.в.о. Директора ТУ ДБР у м.Мелітополі ОСОБА_2 не був керівником державної служби в цьому правоохоронному органі і, як наслідок, не мав повноважень керівника державної служби та не здійснював його повноважень щодо державних службовців очолюваного ним органу, зокрема і щодо звільнення в порядку п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу». А відтак, у т.в.о. Директора ТУ ДБР у м.Мелітополі ОСОБА_2 були відсутні повноваження щодо звільнення позивача із займаної посади та підписання відповідного наказу про таке звільнення. 4) Відповідно до вимог ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). Позивачу не пропонувалося відповідачем обійняти посаду одного з вісімнадцяти посад слідчих слідчих відділів територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Мелітополі, або іншу рівнозначну посаду в територіальному управлінні ДБР, розташованому у місті Мелітополі. Також відповідач не надав пояснень щодо наявності вимог, яким не відповідав позивач на вказаній посаді. Не пропонування всіх рівнозначних посад та посади, яку обіймав позивач до початку здійснення відповідачем процедури звільнення, не може вважатися належним виконанням відповідачем обов`язку щодо вжиття заходів до переведення позивача як працівника за його згодою на іншу посаду і є протиправним. Сам факт внесення змін до штатного розпису державного органу, що фактично не потягнув зміни в організації праці та скорочення штатної чисельності працівників, не може бути підставою для беззаперечного звільнення працівника з роботи. Звільненню позивача з посади не передувала будь-яка індивідуальна оцінка його роботи на посаді державного службовця. Навпаки, у листопаді 2020 року за результатами щорічного оцінювання, відповідачем надано позитивну оцінку виконання завдань позивачем на займаній посаді. Фактично відбулося лише зміна назви посади позивача, що не призвело до змін структури та завдань ТУ ДБР у м.Мелітополі, а також не призвело до скорочення посади, яку обіймав позивач. Кількість відділів у Територіальному управлінні не було зменшено, розміри посадових окладів слідчих слідчих відділів залишилися також не зміненими. Зміна категорії посади не призвела до скорочення посад слідчих слідчих відділів ТУ ДБР у м.Мелітополі при відсутності змін в посадових обов`язках, розміру посадового окладу, відсутності зміни правого статусу ТУ ДБР у м.Мелітополі у 2020-2021 роках. Наказом №53о/с від 26.02.2021 позивача звільнено з роботи та органів Державного бюро розслідувань, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, яка фактично не була скорочена, а лише проведено її перейменування. 5) Позивач вважає, що скасування гарантій для державних службовців при їх звільненні у випадку реорганізації або ліквідації органу є дискримінацією порівняно з правовим положенням працівників у приватному секторі, оскільки не є обґрунтованими об`єктивними підставами. 6) Позивач наголошує, що виключний перелік підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначений ст.87 Закону України «Про державну службу». Із формулювання спірного наказу незрозуміло чи відбулось скорочення посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців чи навпаки в державному органі відбулось скорочення чисельності або штату державних службовців, що є по своїй суті самостійними підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення і повинні бути чітко доведені працівнику при його звільненні. З огляду на вищевикладене, позивач приходить до висновку про те, що оскаржуваний наказ прийнято на підставі, не визначеній ст.87 Закону України «Про державну службу», що вказує на його протиправність та наявність підстав для його скасування. Така невідповідність наказу про звільнення вимогам закону є підставою для поновлення позивача на посаді, а за відсутності такої посади - на іншій рівнозначній посаді у цьому (або іншому) державному органі. Фактично, відбулась зміна категорії посади позивача (а не скорочення посади) та введено посади іншої категорії. Враховуючи обставини та підстави вказаного позову, належним способом відновлення порушеного права позивача є саме визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з поновленням позивача на посаді та виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач, представник позивача підтримали позовну заяву.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву (т.1, а.с.142-152), в яких зазначено наступне. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 за 305-ІХ, який набрав чинності з 27.12.2019, Державне бюро розслідувань набуло статусу державного правоохоронного органу. Відповідно до абзацу другого ч.1 ст.9 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (в редакції зі змінами, внесеними Законом №305-ІХ) організаційна структура Державного бюро розслідувань визначається Президентом України. На виконання зазначених положень закону Указом Президента України від 05.02.2020 за №41/2020 затверджено нову організаційну структуру Державного бюро розслідувань. Наказом Державного бюро розслідувань від 14.02.2020 за №42 затверджено нову структуру системи Державного бюро розслідувань та визнано таким, що втратив чинність, наказ Державного бюро розслідувань від 21.12.2017 за №1 «Про затвердження організаційної структури Державного бюро розслідувань». Для забезпечення ефективності та належного виконання покладених на Державне бюро розслідувань завдань, як державного правоохоронного органу, щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції, слідчі Державного бюро розслідувань, в тому числі і ТУ ДБР у м.Мелітополі, повинні відноситись до осіб рядового і начальницького складу. З комплексного аналізу положень Закону України «Про Державне бюро розслідувань» вбачається, що законодавцем передбачено єдиний можливий варіант призначення особи на посаду рядового та начальницького складу в добровільному порядку за результатами відкритого конкурсу (який окрім іншого, па відміну від конкурсу на посади державної служби передбачає проходження військово-лікарської комісії, тестів на фізичну підготовку). Враховуючи, що Законом України «Про Державне бюро розслідувань», зокрема, статтею 14-3 не передбачено переведення особи, що займає посаду державної служби, на посаду, яка підлягає заміщенню рядовим та начальницьким складом, Державним бюро розслідувань прийнято рішення регламентувати порядок дій у разі прийняття відповідних змін до штатного розпису центрального апарату та територіальних управлінь Державного бюро розслідувань. Так, наказом Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 за №343 «Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» (з врахуванням внесених змін наказами від 02.01.2020 за №1 та від 03.01.2020 за №2), затверджено порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу. Порядком зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань (Порядок) визначено процедуру зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу з урахуванням специфічних умов проходження служби. На введені до штатного розпису посади, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, оголошується конкурс. Виключно за умовами проходження всіх етапів відбору та за результатами спеціальної перевірки, переможець конкурсу призначається на відповідну посаду. При виведенні скороченої посади із штатного розпису органу або підприємства будь-якої форми власності відбувається звільнення працівника. 26.01.2021 складено попередження №17-09/456/9-23/2021 про наступне вивільнення ОСОБА_1 , у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», із яким позивач ознайомився 28.01.2021. Таким чином, на підставі наказів ДБР від 20.10.2020 за №202ДСК, від 30.12.2020 за №303ДСК та наказів ТУ ДБР у м.Мелітополі від 22.10.2020 за №135ос, від 26.01.2021 за №4ос, персонального попередження про наступне вивільнення від 26.01.2020 за №17-09/456/9-23/2021, ТУ ДБР у м.Мелітополі видано наказ від 26.02.2021 за №53ос, припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади державної служби. Наказ про звільнення вручений позивачу, з ним проведено повний розрахунок, зокрема, виплачено компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу у розмірі 2 середньомісячних заробітних плат, отже ТУ ДБР у м.Мелітополі у повному обсязі дотримано процедуру вивільнення при звільнені ОСОБА_1 . Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги правомірність, яка власне і не оспорюється позивачем наказів Державного бюро розслідувані від 20.10.2020 за №202ДСК, від 30.12.2020 за №303ДСК, наказ про звільнення позивача є правомірним. Оскаржуваний наказ підписано т.в.о. Директора ТУ ДБР у м.Мелітополі Ярославом Лісойваном у межах наданих ст.13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» повноважень Директора ТУ ДБР у м.Мелітополі, на підставі ст.87 Закону України «Про державну службу», а також, з дотриманням зазначених у ч.2 ст.2 КАС України вимог: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією ти законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації. Уповноваженому на виконання обов`язків Директора ДБР надаються усі права передбачені Законом України «Про Державне бюро розслідувань», зокрема, але не виключно укладати угоди, видавати накази. Будь-яких обмежень по компетенції в.о. Директора, щодо повноважень не встановлено. Виконуючий обов`язки Директора наділений повноваженнями самого Директора. Згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» у разі відсутності директора територіального управління Державного бюро розслідувань або тимчасової неможливості здійснення ним своїх повноважень його обов`язки виконує заступник, а за наявності двох заступників - найстарший за віком заступник. У разі відсутності заступника обов`язки директора територіального управління Державного бюро розслідувань виконує найстарший за віком керівник підрозділу (органу), що входить до складу цього підрозділу (органу), а за відсутності у структурі підрозділу (органу) інших підрозділів - найстарший за віком службовець підрозділу (органу). Таким чином, спеціальною нормою права, яка має імперативний характер, чітко передбачено порядок виконання повноважень Директора ТУ ДБР у м.Мелітополі. Обмеження компетенції в.о. Директора, може проводитися лише шляхом обмеження повноважень самого Директора, які обов`язково повинні буди відображені в нормативно-правових актах юридичної особи та зареєстровані у визначений законом порядок. Відповідно до положень ч.5 ст.13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», в силу вимог норм ч.1 ст.13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» в.о. Директора наділений дискреційними повноваженнями Директора. Покладення обов`язків Директора ТУ ДБР у м.Мелітополі в порядку визначеному ст.13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» на ОСОБА_3 в судовому порядку протиправним не визнавалося. Оскільки, саме виконання ОСОБА_4 обов`язків Директора ТУ ДБР у м.Мелітополі не є предметом спору у даній справі, відповідно такий факт не може бути переглянутий на предмет відповідності. До повноважень Директора ДБР та Директора ТУ ДБР належить, зокрема, призначення на посади та звільнення з посад працівників Державного бюро розслідувань в межах наданих їм компетенцій (п.9 ч.1 ст.12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та п.2 ч.3 ст.13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»). Окреслена позивачем проблематика не позбавляє можливості Директора ДБР (або особи, що його заміняє) в незалежності від того до якої категорії посад належить Директор або заступник Директора ДБР, виконувати повноваження керівника державної служби, які передбачені безпосередньо в статті 12, 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань». Доводи позивача, які ґрунтуються виключно на суб`єктивному трактуванні норм Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про Державне бюро розслідувань» стосовно відсутності у Директора Державного бюро розслідувань та осіб, що його заміняють повноважень керівника державної служби є повністю хибними. Вбачається, що директор ТУ ДБР у м.Мелітополі ОСОБА_5 , як і особа яка тимчасово виконувала його обов`язки є суб`єктом призначення державних службовців. Тож, наказ ТУ ДБР у м.Мелітополі від 26.02.2021 за №53о/с виданий у межах наданих повноважень. В рамках даного спору спірні правовідносини врегулюванні виключно Законом України «Про державну службу», з аналізу положень якого вбачається, що при звільнені державного службовця на підставі п.1 чи п.1-1 ст.87 Закону України «Про державну службу», у суб`єкта призначення відсутній обов`язок переводити особу, посада якої скорочується на іншу рівнозначну або нижчу посади, крім того не враховується і переважне право залишення на роботі, в тому числі, передбачене Кабінетом Міністрів України у постанові від 15.06.1994 за №414 (для осіб що мають доступ до державної таємниці), оскільки положення статей 40, 42, 49-2 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовуються. Звільнення з ініціативи суб`єкта призначення не допускається лише в період тимчасової непрацездатності працівника, а також у період перебування працівника у відпустці. З наказу від 26.02.2021 за №53-ос вбачається, що позивача звільнено 01.03.2021 (останній робочий день). Попередження про наступне вивільнення здійснено 28.01.2021 (що не заперечується позивачем). 30 календарний день з моменту попередження позивача припадає па суботу 27.02.2020, у зв`язку із чим останнім робочим днем позивача є перший робочий день понеділок 01.03.2021.

Представник відповідача проти позовної заяви заперечував.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державним бюро розслідувань (надалі третя особа, ДБР) подано письмові пояснення (т.2, а.с.248-250; т.3, а.с.1-10), в яких зазначено наступне. Згідно з додатком до наказу ДБР від 20.10.2020 за №202ДСК, посади державної служби ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, в тому числі посаду, яку обіймав позивач - слідчого Третього слідчого відділу (Відділу з розслідування військових злочинів), виведено із штатного розпису. Водночас до штатного розпису ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі введено нові посади (іншої категорії) - рядового та начальннцького складу у новостворених відділах згідно нової структури територіального управління. У результаті змін структури та штатного розпису у ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі мало місце зменшення чисельності та штату державних службовців. При виведенні скороченої посади із штатного розпису державного органу відбувається або звільнення працівника, або переведення на інші рівнозначну або ж нижчу посади. Оскільки скорочення посади позивача відбувалося внаслідок введення іншої категорії посад, при тому, що переведення працівників однієї категорії посад на іншу чинним законодавством не передбачено, як Законом України «Про Державне бюро розслідувань», так і Законом України «Про державну службу» (тобто із посади державної служби без проведення конкурсу на посаду рядового та начальницького складу, так і навпаки) особи, що займали такі посади, підлягали виключно звільненню. Водночас, прийняття кадрових рішень, відповідно до чинного законодавства про державну службу, віднесено законодавцем до виключної компетенції суб`єкта призначення (тобто приймається на розсуд суб`єкта призначення). Скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Роботодавець має право самостійно визначати, змінювати чисельність працівників і штатний розпис. При цьому, дані обставини не потребують додаткового доведення і обгрунтування від державного органу щодо доцільності скорочення чисельності або штату. Отже, сам факт прийняття наказу ДБР від 20.10.2020 за №202ДСК є належним та достатнім доказом скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач у ТУ ДБР, розташованому у місті Мелітополі. Варто зауважити, що накази ДБР від 15.10.2020 за №581 та від 20.10.2020 за №202ДСК позивачем взагалі не оскаржувалися, отже, суд позбавлений процесуальних можливостей надавати правову оцінку зазначеним наказам у межах даного провадження. Жодного нормативно-правового обгрунтування не мають доводи позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин загальних положень КЗпП України в частині закріпленого обов`язку роботодавця перевести за погодженням особи, посада якої скорочується, на рівнозначну, або нижчу вакантні посади та враховувати наявність у працівника переважного права залишення на роботі. Правових підстав для незастосування діючих на момент виникнення спірних правовідносин норм Закону України «Про державну службу» та КЗпП України, що регламентували особливу процедуру вивільнення державних службовців, або ж застосування норм в інший спосіб не передбачений законом, у ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі не було. Фактично для припинення державної служби із ініціативи суб`єкта призначення достатнього лише юридичного факту затвердження нового штатного розпису державного органу, як із скороченням чисельності або штату державних службовців так і без такого скорочення. Таким чином, питання, що піднімає позивач, про те, що посади за новим штатним розписом не відрізняються за своїм статусом, функціональними обов`язками від посад за старим штатним розписом, взагалі недоречні та є безпідставними. Комплексний аналіз норм матеріального права, а саме законів України «Про державну службу» та «Про Державне бюро розслідувань» дає підстави для протилежних висновків, ніж ті, які покладені в основу доводів позивача. Скорочення посади державної служби зумовлено не зміною завдань та функцій слідчих чи оперуповноважених у територіальних управліннях, а у зв`язку із виведенням посад державної служби (яка скорочена, оскільки не притаманна правоохоронним органам) та введенням нових посад іншої категорії - рядового і начальницького складу з присвоєнням спеціального звання. При цьому подібність або відмінність посад слідчих державних службовців від посад слідчих, які належать до посад рядового і начальницького складу за своїми функціональними обов`язками і завданнями, в рамках даного спору немає жодного значення, адже ці посади є радикально відмінні вже хоча б тому, що належать до різних категорій посад і мають засадничо інший правовий статус. Жодного нормативно-правового акту, який передбачав би можливість (більш того обов`язок суб`єкта призначення) переводити державного службовця на посаду рядового або начальницького складу, або з посади начальницького складу на державну службу - немає. На сьогодні, як і на час виникнення спірних правовідносин, посада директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі залишається вищою керівною посадою служби в межах указаного Територіального управління. До повноважень директора ТУ ДБР у м.Мелітополі належить, зокрема, призначення на посади та звільнення з посад працівників відповідного територіального управління, крім тих, які призначаються Директором Державного бюро розслідувань відповідно до ст.12 Закону України «Про державне бюро розслідувань» (п.2 ч.3 ст.13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»). Ураховуючи те, що повноваження Директора Державного бюро розслідувань та директора територіального управління Державного бюро розслідувань в частинні призначення та звільнення працівників є аналогічними, з урахуванням особливостей встановлених Законом України «Про Державне бюро розслідувань», а відтак директор Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, на час виникнення спірних правовідносин, наділений повноваженнями притаманними керівнику державної служби щодо прийняття та звільнення з посади державного службовця. З 23.02.2021 на період тимчасової непрацездатності директора ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_5 , наказом Державного бюро розслідувань від 23.02.2021 №78-ос/дск тимчасове виконання обов`язків директора ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі покладено на ОСОБА_2 . Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, у відповідності до вимог Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та Закону України «Про державну службу», ОСОБА_2 був наділений повноваженнями щодо прийняття та звільнення з посади державного службовця. Оскільки дії ДБР в частині видання наказів від 15.10.2020 за №581 та від 20.10.2020 за №202ДСК безспірно мають правомірний характер (протилежне у судовому порядку не встановлено), у ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі були наявні правові підстави для попередження позивача про наступне вивільнення та подальше його звільнення, у зв`язку із скороченням займаної ним посади.

Представник третьої особи проти позовної заяви заперечував.

Ухвалою судді від 30.03.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 19.04.2021.

19.04.2021 ухвалами суду продовжено підготовче провадження та відкладено розгляд справи на 07.06.2021.

07.06.2021 ухвалою суду відкладено розгляд справи на 22.06.2021.

22.06.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.06.2021.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

У Наказі ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 22.10.2020 за №135о/с «Про попередження працівників» зазначено: «… Відповідно до статті 49-2 Кодексу про працю України, статті 87 Закону України «Про державну службу», наказів Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», від 15 жовтня 2020 року №583 «Про внесення змін до Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами» та від 20 жовтня 2020 року №202дск «Про затвердження змін штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі», керуючись пунктом 5 частини третьої статті 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», НАКАЗУЮ: 1.Сектору кадрової роботи та державної служби Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ( ОСОБА_6 ) персонально попередити працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі посади яких з 01 грудня 2020 року (додаток 1), з 23 грудня 2020 року (додаток 2), з 04 січня 2021 року (додаток 3) та з 01 лютого 2021 року (додаток 4) скорочуються, про наступне вивільнення. 2.Організаційно-кадрової заходи, пов`язані зі скороченням посад, завершити у строки, відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України. 3.У разі звільнення працівників Територіального управління Державного Бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі з державної служби на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» виплатити працівникові вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. 4.У разі звільнення осіб, які уклали договір із Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з підстав зазначених у пункті 1 статті 40 Кодексу законів про працю України виплатити вихідну допомогу працівникові у розмірі середньомісячного заробітку. Контроль за виконанням наказу залишаю за собою. …» (т.1, а.с.185).

У Наказі ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 26.01.2021 за №4о/с «Про внесення змін до наказу ТУ ДБР у м.Мелітополі від 22.10.2020 року №135о/с «Про попередження працівників»» зазначено: «… Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», статті 87 Закону України «Про державну службу», наказів Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», від 15 жовтня 2020 року №583 «Про внесення змін до Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами», від 30 грудня 2020 року №303дск «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань» та від 25 січня 2021 року №43дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі на 2021 рік», НАКАЗУЮ: 1.Внести зміни до наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі від 22.10.2020 року №135о/с «Про попередження працівників» в частині попередження працівників ТУ ДБР у м.Мелітополь з 01 лютого 2021 року згідно додатка 4, виклавши його в новій редакції, що додається. 2.Відкликати попередження працівників від 18.11.2020 згідно додатка №4, затвердженого наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі від 22.10.2020 року №135о/с. 3.Відділу кадрової роботи та державної служби Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ( ОСОБА_7 ) персонально попередити про наступне вивільнення працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, посади яких з 01 березня 2021 року скорочуються. Контроль за виконанням цього наказу залишаю за собою. Підстава: наказ Державного бюро розслідувань від 30 грудня 2020 року №303дск «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань» …» (т.1, а.с.186).

У Попередженні про наступне вивільнення від 26.01.2021 за №17-09/456/9-23/2021 зазначено: «… Шановний ОСОБА_1 ! У зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, відповідно до наказу Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, відповідно до наказу Державного бюро розслідувань від 20 жовтня 2020 року №202дск «Про затвердження змін штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі», відповідно до наказу Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року №583 «Про внесення змін до Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами», керуючись наказом Державного бюро розслідувань від 30 грудня 2020 року №303дск «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань» та наказом Державного бюро розслідувань від 25 січня 2021 року №43дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі на 2021 рік», попереджаємо про наступне скорочення посади слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, яку Ви обіймаєте, з 01 березня 2021 року. Вас буде звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою згідно з частиною четвертою цієї статті вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. … Із попередженням про наступне вивільнення ознайомлений (-на): «28» січня 2021р. (підпис) ОСОБА_8 » (т.1, а.с.44, 187).

У Наказі ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 26.02.2021 за №53о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » зазначено: «… Відповідно до пункту 1 частини першої, частини четвертої статті 87, статті 89 Закону України «Про державну службу», керуючись пунктами 2, 5 частини третьої статті 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», НАКАЗУЮ: 1.Звільнити ОСОБА_9 з посади слідчого третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби. 2.Виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 11 календарних днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 27.11.2019 по 26.11.2020, за 08 календарних днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 27.11.2020 по 01.03.2021, за 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби понад 20 років. 3.Виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. 4.Фінансово-економічному відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі провести повний розрахунок. 5. ОСОБА_1 до звільнення з посади передати уповноваженій особі ( ОСОБА_10 ) справи і довірене в зв`язку з виконанням посадових обов`язків майно. Підстава: наказ Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 №202дск, наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі від 22.10.2020 №135о/с, наказ Державного бюро розслідувань від 30.12.2020 №303дск, наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі від 26.01.2021 №4о/с, персональне попередження про наступне вивільнення від 26.01.2021 №17-09/456/9-23/2021. …» (т.1, а.с.33-34, 184).

Судом досліджено: Паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданого ОСОБА_1 (т.1, а.с.35-38); Трудову книжку НОМЕР_3 ОСОБА_1 (т.1, а.с.39-42); лист ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 26.01.2021 за №17-09/406/9-23/2021 на адресу позивача (т.1, а.с.43); Протокол №48 засідання конкурсної комісії №2 з проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань від 17-18.10.2018 (т.1, а.с.46-103; т.2, а.с.3-5); Висновок науково-правової експертизи щодо доктринального тлумачення нормативно-правових актів від 07.09.2020 за №5/1/6-511, складений Науково-дослідним інститутом публічного права (т.1, а.с.108-118); Довідку від 14.04.2021 за №81 про заробіток ОСОБА_1 (т.2, а.с.88); Наказ Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 за №343 «Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» з Додатком (т.1, а.с.153-154, 157-159); Наказ Державного бюро розслідувань від 03.01.2020 за №2 «Про внесення змін до наказу Державного бюро розслідувань від 28 грудня 2019 року №343 «Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» з урахуванням змін, внесених наказом Державного бюро розслідувань від 02 січня 2020 року №1» з Додатком (т.1, а.с.155-156); Науково-правовий висновок на запит в.о. Директора Державного бюро розслідувань від 02.09.2020 за №10-11-01-19862, складений Інститутом держави і права імені В.М. Корецького (т.1, а.с.161-181); Витяг з Наказу ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 23.11.2018 за №23о/с «Про призначення» (т.1, а.с.182; т.2, а.с.1-2); Витяг з Наказу ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 28.11.2018 за №25о/с «Про переведення» (т.1, а.с.183); Положення про Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, затверджене 26.11.2018 Наказом Державного бюро розслідувань №168 (т.1, а.с.195-208); Положення про Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, затверджене 29.12.2020 Наказом Державного бюро розслідувань №875 (т.1, а.с.209-219); Документи надані до суду Державним бюро розслідувань та визначені як ДСК (у тому числі - Наказ Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 за №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань»; Наказ Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 за №202дск «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі»; Наказ Державного бюро розслідувань від 08.07.2020 за №323 «Про затвердження Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами»; Наказ Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 за №583 «Про внесення змін до Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами»; Наказ Державного бюро розслідувань від 30.12.2020 за №303дск «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань») (т.2, а.с.101-200); інші матеріали справи.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню через викладене вище та наступне.

Згідно з Законом України від 03.12.2019 за №305-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», який набрав чинності з 27.12.2019, Державне бюро розслідувань набуло статусу державного правоохоронного органу.

У п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 03.12.2019 за №305-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» зазначено: «3.Установити, що з дня набрання чинності цим Законом: … 3) директори територіальних управлінь та інші працівники Державного бюро розслідувань продовжують здійснювати свої повноваження до їх звільнення з посади або припинення їхніх повноважень на посаді відповідно до Закону України "Про Державне бюро розслідувань" з урахуванням внесених цим Законом змін; 4) працівники Державного бюро розслідувань, які перемогли у конкурсах для призначення на посади слідчих, оперуповноважених, продовжують здійснювати свої повноваження до їх звільнення з посади або припинення повноважень на посаді відповідно до Закону України "Про Державне бюро розслідувань" з урахуванням внесених цим Законом змін, у тому числі у разі визначення цих посад посадами рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань; …».

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Як зазначено у ч.1 ст.9 Законі України «Про Державне бюро розслідувань», систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи. Організаційна структура Державного бюро розслідувань визначається Президентом України.

Згідно з ч.3 ст.13 Законі України «Про Державне бюро розслідувань» директор територіального управління Державного бюро розслідувань: 1) організовує роботу відповідного територіального управління щодо виконання повноважень Державного бюро розслідувань, наказів і розпоряджень Директора Державного бюро розслідувань; 2) призначає на посади та звільняє з посад працівників відповідного територіального управління, крім тих, які призначаються Директором Державного бюро розслідувань відповідно до статті 12 цього Закону; 3) вносить Директору Державного бюро розслідувань подання про присвоєння у встановленому законодавством порядку спеціальних звань особам рядового і начальницького складу та рангів державних службовців працівникам відповідного територіального управління; 4) вносить Директору Державного бюро розслідувань пропозиції щодо структури та штатної чисельності відповідного територіального управління; 5) видає у межах своїх повноважень накази і розпорядження; 6) здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами, у тому числі має право в межах своєї компетенції особисто реалізовувати повноваження Державного бюро розслідувань, визначені цим Законом.

Відповідно до ч.5 ст.13 Законі України «Про Державне бюро розслідувань» у разі відсутності керівника підрозділу центрального апарату (директора територіального управління) Державного бюро розслідувань або тимчасової неможливості здійснення ним своїх повноважень його обов`язки виконує заступник, а за наявності двох заступників - найстарший за віком заступник. У разі відсутності заступника обов`язки керівника підрозділу центрального апарату (директора територіального управління) Державного бюро розслідувань виконує найстарший за віком керівник підрозділу (органу), що входить до складу цього підрозділу (органу), а за відсутності у структурі підрозділу (органу) інших підрозділів - найстарший за віком службовець підрозділу (органу).

У ст.14 Законі України «Про Державне бюро розслідувань» зазначено: «1.До працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань. 2.Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону. 3.На службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки. Прийняття громадян України на службу до Державного бюро розслідувань без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у підрозділах Державного бюро розслідувань затверджуються Директором Державного бюро розслідувань. Призначення на посади у Державному бюро розслідувань, крім посад Директора Державного бюро розслідувань, керівника підрозділу внутрішнього контролю центрального апарату Державного бюро розслідувань та керівників підрозділів внутрішнього контролю територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, здійснюється за результатами відкритих конкурсів, що проводяться конкурсними комісіями з проведення конкурсів на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань. Типове положення про конкурсну комісію та порядок проведення відкритого конкурсу затверджує Директор Державного бюро розслідувань. 4.Порядок присвоєння спеціальних звань особам рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань та їх співвідношення з іншими спеціальними, а також військовими званнями і рангами державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України. 5.Трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством. 6.Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами. На осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюється Дисциплінарний статут Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців Державного бюро розслідувань здійснюється відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. 7.Працівники Державного бюро розслідувань регулярно, не менше одного разу на два роки, проходять обов`язкове підвищення кваліфікації. Працівники Державного бюро розслідувань, до повноважень яких належать виявлення, розкриття і розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності Державного бюро розслідувань, проходять перепідготовку або підвищення кваліфікації за спеціальними програмами, у тому числі за кордоном».

Згідно з п.4 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

У ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. (…) Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Як зазначено у ч.4 ст.87 Закону України «Про державну службу», у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Згідно з п.5 ч.3 ст.13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» директор територіального управління Державного бюро розслідувань: видає у межах своїх повноважень накази і розпорядження.

Відповідно до ч.6 ст.49-2 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Як зазначено у ч.5 ст.241-1 КЗпП України, коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

У ст.14-3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» зазначено: «1.Державні службовці можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом України "Про державну службу". 2.Особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади. 3.Переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення».

Згідно з п.7 «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», затвердженого 15.06.1994 постановою Кабінету Міністрів України №414 (надалі «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці»), особи, які працюють в умовах режимних обмежень, мають переважне право залишатися на роботі у разі вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

У Роз`ясненні Національного агентства України з питань державної служби від 20.02.2020 за №86р/з «Щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 Закону України «Про державну службу»)» зазначено: «… Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 13 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон) НАДС роз`яснює. Стаття 87 Закону визначає підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, такими підставами відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої є: - скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; - ліквідація державного органу. Законом України від 14 січня 2020 року №440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», який набрав чинності 13 лютого 2020 року, внесено зміни до низки законодавчих актів, зокрема, до Закону. Наразі відповідно до абзацу першого частини третьої статті 87 Закону суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Отже, при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком. … Відповідно до частини третьої статті 5 Закону дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом. Процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наразі врегульована положеннями Закону. Отже, при звільненні державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до пункту 1 чи пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону, положення статті 49-2 Кодексу законів про працю України не застосовуються. …» (т.1, а.с.160; т.3, а.с.11).

З наведених норм права та обставин справи вбачається, що згідно з Законом України від 03.12.2019 за №305-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», який набрав чинності з 27.12.2019, Державне бюро розслідувань набуло статусу державного правоохоронного органу.

Предметом спору не є правомірність прийняття, зокрема: Наказу Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 за №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань»; Наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 за №202дск «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі»; Наказу Державного бюро розслідувань від 08.07.2020 за №323 «Про затвердження Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами»; Наказу Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 за №583 «Про внесення змін до Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами»; Наказу Державного бюро розслідувань від 30.12.2020 за №303дск «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань».

Позивачем не надано до суду доказів визнання протиправними та скасування наведених: Наказу Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 за №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань»; Наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 за №202дск «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі»; Наказу Державного бюро розслідувань від 08.07.2020 за №323 «Про затвердження Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами»; Наказу Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 за №583 «Про внесення змін до Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами»; Наказу Державного бюро розслідувань від 30.12.2020 за №303дск «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувань».

Таким чином, наведені Накази Державного бюро розслідувань є чинними та підлягали виконанню відповідачем.

Норми права у пп.3, пп.4 п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 03.12.2019 за №305-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», п.7 «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» не містять категорійної не можливості звільнення державних службовців.

Звідси, суд вважає, що відповідачем не порушено пп.3, пп.4 п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 03.12.2019 за №305-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», п.7 «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці».

Позивачем не надано до суду доказів визнання у судовому порядку протиправним покладення обов`язків Директора ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі на Ярослава Лісойвана, не дотримання приписів ч.3, ч.5 ст.13 Законі України «Про Державне бюро розслідувань».

Таким чином, суд вважає безпідставним довід позивача, що оскаржуваний Наказ ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 26.02.2021 за №53о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » підписано «т.в.о. директора ТУ ДБР у м.Мелітополі ОСОБА_2 , який не є суб`єктом призначення та керівником державної служби у розумінні ст.87 Закону України «Про державну службу»».

Суд погоджується з твердженням відповідача: «З наказу від 26.02.2021 за №53-ос вбачається, що позивача звільнено 01.03.2021 (останній робочий день). Попередження про наступне вивільнення здійснено 28.01.2021 (що не заперечується позивачем). 30 календарний день з моменту попередження позивача припадає па суботу 27.02.2020, у зв`язку із чим останнім робочим днем позивача є перший робочий день понеділок 01 березня 2021».

У Трудовій книжці НОМЕР_3 ОСОБА_1 зазначено про його звільнення 01.03.2021.

Отже, на думку суду, позивачем не доведено про порушення відповідачем строків попередження про звільнення.

З матеріалів справи, наданих у судовому засіданні представниками відповідача, третьої особи пояснень, виходить, що в органах Державного бюро розслідувань, у тому числі у ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, відбулось фактично скорочення посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису, що й відображено у Наказі ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 26.02.2021 за №53о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » та відповідає підставам для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, наведеним у п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».

Отже, суд вважає, що позивачем не доведено зазначене ним у позовній заяві, що у Наказі ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 26.02.2021 за №53о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » не конкретизовано підстави для звільнення.

З огляду на приписи ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), у т.в.о. директора ТУ ДБР, розташованого у місті ОСОБА_11 не було обов`язку на момент звільнення позивача пропонувати позивачу вакантної посади, що підтверджується й викладеним у Роз`ясненні Національного агентства України з питань державної служби від 20.02.2020 за №86р/з «Щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 Закону України «Про державну службу»)».

Звідси, суд не вбачає прояву дискримінації з боку відповідача відносно позивача при його звільненні.

На думку суду, оскільки саме норми спеціального законодавства, тобто положення Закону України «Про державну службу» підлягають застосуванню до спірних правовідносин, то доводи позивача з приводу невиконання обов`язку відповідачем в частині працевлаштування позивача (перевести на рівнозначну або ж нижчу посаду) та врахування переважного права залишення на роботі є безпідставними.

Суд не може втрутитись у дискреційні повноваження т.в.о. директора ТУ ДБР, розташованого у місті ОСОБА_11 стосовно кадрових питань по позивачу, зобов`язати директора ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі вчинити певні дії на користь позивача всупереч норм права.

Враховуючи наведене, Наказ ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 26.02.2021 за №53о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » не може бути судом визнаний протиправним та скасований.

Звідси, інші позовні вимоги, які є похідними, не можуть бути задоволені судом.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Оскільки у задоволенні позовної заяви має бути відмовлено, то, відповідно, має бути відмовлено й у стягненні на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі (72316, Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Індустріальна, буд.89; ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити у повному обсязі.

У стягненні на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складено 30.06.2021.

Суддя О.О. Прасов