Справа № 360/2411/21
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 липня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2411/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства "Сєвєродонецькводоканал" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у сумі 117651,05 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 11 травня 2021 року надійшов адміністративний позов Луганського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства "Сєвєродонецькводоканал" про стягнення з відповідача на користь позивача адміністративно-господарську санкцію за 2020 рік у сумі 117369 грн. 41 коп. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16 квітня 2021 року по 27 квітня 2021 року у розмірі 281 грн. 64 коп., разом 117651 грн. 05 коп., на розрахунковий рахунок UА0012515 ГУК у Луг.обл./Сєвєрод р-н./50070000, , банк отримувач Казначейство України (ел.адм.подат.) код доходу 50070000 «Надходження до Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю».

Підставою подання даної позовної заяви є те, що відповідач здійснив реєстрацію у Луганському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів 29.12.2008, реєстраційний номер 44/129/342.

Відповідач надав Звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік за формою 10-ПОІ вх. № 1231 від 19.02.2021. Зі звіту вбачається невиконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році.

22.02.2021 позивач направив на адресу відповідача попередження про добровільну сплату адміністративно-господарської санкції та пені. Відповідач борг не сплатив.

На запит позивача до ГУ ДПС у Луганській області від 23.03.2021 № 360/05-03 щодо отримання інформації про середньооблікову кількість штатних працівників відповідача, відповідь не надійшла.

10.03.2021 позивач направив запит до Сєвєродонецького районного центру зайнятості № 273/05-03 щодо отримання інформації відносно подання відповідачем звітності за формою № 3-ПН, з відповіді на який вбачається, що відповідач протягом 2020 року надавав до центру зайнятості відомості за формою № 3-ПН з інформацією щодо наявності вільних робочих місць, але не всі можливі заходи, спрямовані на виконання 4%-го нормативу вжив.

Враховуючи інформацію за Звітом 10-ПОІ за 2020 рік, який був надісланий на адресу позивача відповідачем, вбачається невиконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році, у зв`язку з чим нарахована адміністративно-господарська санкція у розмірі 117369,41 грн., яку відповідач, враховуючи норму частини 4 ст. 20 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», повинен був сплатити до 15 квітня наступного за роком, у якому відбулося порушення нормативу, про що був повідомлений позивачем.

У поданій позовній заяві за невиконання нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю до відповідної судової інстанції відділення Фонду розраховує суму пені на дату її подання. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 15.04.2021 № 142-рш «Про розмір облікової ставки», з 16.04.2021 встановлено облікову ставку у розмірі 7,5 % річних, яка діє на день звернення з адміністративним позовом, тобто на 27 квітня 2021 року.

Отже, враховуючи вищевикладене, позивачем здійснено розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати адміністративно-господарської санкції з 16.04.2021 по 27.04.2021 з урахуванням облікової ставки НБУ у розмірі 7,5 % річних за кожен день прострочення.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

24 травня 2021 року від відповідача, на адресу суду за Вх.№17820/2021, надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого до 05.09.2019 КП «Сєвєродонецькводоканал» іменувалося як КП «Сєвєродонецькі теплові мережі» і перебувало у стані ліквідації згідно рішення Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 30.01.2018 № 2139 «Про припинення юридичної особи - Комунального підприємства «Сєвєродонецькі теплові мережі».

Однак, у зв`язку із ініціюванням розірвання Концесійного договору від 02.07.2009 року № 1 на об`єкт комунальної власності територіальної громади м. Сєвєродонецька Луганської області - цілісний майновий комплекс КП «Сєвєродонецькводоканал», укладеного між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАУН СЕРВІС» (код в ), як концесіонером, і Сєвєродонецькою міською радою Луганської області, як концесієдавцем, з метою здійснення ефективного управління КП «Сєвєродонецькі теплові мережі» й забезпечення надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення споживачам територіальної громади м. Сєвєродонецьк Луганської області і прилеглих до міста населених пунктів, Сєвєродонецька міська рада Луганської області своїми рішеннями від 05.09.2019 № 4095 «Про скасування рішень Сєвєродонецької міської ради від 30.01.2018 № 2139 та від 19.02.2019 № 3321 щодо припинення юридичної особи - Комунального підприємства «Сєвєродонецькі теплові мережі» та № 4096 «Про зміну назви КП «Сєвєродонецькі теплові мережі» на КП «Сєвєродонецькводоканал» не тільки скасувала процедуру ліквідації комунального підприємства, а і змінила як назву підприємства - на КП «Сєвєродонецькводоканал», так і його місцезнаходження, Статутний капітал, мету та види діяльності, затвердив Статут підприємства в новій редакції.

Тобто Сєвєродонецька міська рада Луганської області, як власник, виходячи з виключності та невідворотності обставин, здійснила повне перепрофілювання діяльності комунального підприємства.

Тож, після розірвання Концесійного Договору між ТОВ «ТАУН СЕРВІС» і Сєвєродонецькою міською радою Луганської області, тобто з 01.04.2020 року, реорганізоване КП «Сєвєродонецькводоканал» розпочало свою господарську діяльність з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Причому, згідно умов Концесійного Договору щодо наслідків його розірвання та положень Кодексу законів про працю України 01.04.2020 в порядку переведення з ТОВ «ТАУН СЕРВІС» до КП «Сєвєродонецькводоканал» було прийнято на роботу 219 осіб, тобто комунальним підприємством було створено нові робочі місця, які одночасно перестали бути вакантними.

Відтак, враховуючи, що до 01.04.2020 в КП «Сєвєродонецькводоканал» працювало тільки 3 особи, то після прийняття до штату нових працівників чисельність працюючих в комунальному підприємстві стала складати - 222 особи, що виходячи з положень ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо середньооблікової чисельності штатних працівників стало підставою для виконання нормативу для працевлаштування 9 осіб з інвалідністю. Так серед переведених/прийнятих працівників 7 осіб мали статус особи з інвалідністю, а тому в КП «Сєвєродонецькводоканал» залишився невиконаним норматив для працевлаштування 2 осіб з інвалідністю відповідно. За таких обставин та на виконання норм «Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, у триденний строк з дати відкриття вакансїї/створення робочих місць при листі від 02.04.2020 № 10/1 КП «Сєвєродонецькводоканал» до Сєвєродонецького міського центру зайнятості було подано «Інформацію про попит на робочу силу (вакансії)», зокрема на посади «водій автотранспортних засобів» і «слюсаря-ремонтника», із позначкою щодо попиту на осіб з інвалідністю (копія листа від 02.04.2020 № 10/1 та Інформації про попит на робочу силу (вакансії) додається).

Беручи до уваги, що згідно чинного законодавства України про зайнятість населення та основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю обов`язок щодо пошуку підходящої роботи для осіб з інвалідністю здійснює державна служба зайнятості, а до обов`язку роботодавця відноситься лише створення відповідних робочих місць, то з незалежних від КП «Сєвєродонецькводоканал» об`єктивних причин, вакансії «водія автотранспортних засобів» і «слюсаря-ремонтника», які були створені в комунальному підприємстві для осіб з інвалідністю, залишились вакантними.

Проте, оскільки в КП «Сєвєродонецькводоканал» не змінилася потреба у доборі двох осіб з інвалідністю на раніше заявлені вакантні робочі місця, тому 20.11.2020 комунальне підприємство вже повторно повідомило про це Сєвєродонецький міський центр зайнятості шляхом подання «Інформації про попит на робочу силу (вакансії)», із позначкою щодо попиту на осіб з інвалідністю (копія Інформації про попит на робочу силу (вакансії) додається). І це при тому, що законодавством України не встановлено періодичності подачі звітності за формою 3-ПН.

Хоча у період до 31.12.2020 знов таки з незалежних і об`єктивних причин, вакантні робочі місця створені в комунальному підприємстві для працевлаштування осіб з інвалідністю, залишилися вакантними.

Отже, КП «Сєвєродонецькводоканал», як роботодавець, вжило усіх залежних від нього передбачених законодавством України заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто вжило усіх заходів для недопущення господарського правопорушення, оскільки своєчасно, достовірно і в повному обсязі проінформувало Сєвєродонецький міський центр зайнятості про попит на робочу силу (вакансії). А доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є звіт форми 3-ПН. (арк.спр. 42-45).

27 травня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 86-89).

31 травня 2021 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь (а.с. 129-132).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

Комунальне підприємство "Сєвєродонецькводоканал" перебуває на обліку у Луганському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів, про що здійснено реєстрацію у Луганському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів 29.12.2008, реєстраційний номер 44/129/342 (арк.спр.15).

Відповідачем подано до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік за формою № 10-ПОІ (арк.спр.16).

Відповідно до вказаного Звіту, кількість працюючих інвалідів - штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві в 2020 році склала 6 осіб, при загальній кількості робочих місць для вказаної категорії працівників 7 осіб. Таким чином, станом на 2020 рік 1 робоче місце, призначене для працевлаштування осіб із інвалідністю, залишилося не зайнятим.

За недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 117369,41 грн., виходячи з розрахунку розміру середньої річної заробітної плати, та 281,64 грн. пеня за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій (арк.спр. 17).

Вважаючи наявними порушення з боку відповідача, що призвели до застосування до нього адміністративно-господарських санкцій, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення належних до сплати штрафних санкцій в сумі 117651,05 грн.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії для них щодо рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон № 875-XII.

Питання визначення основ соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантування їх рівності з усіма іншими громадянами у можливостях участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами врегульовано Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-ХІІ ( далі Закон № 875-ХІІ).

Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 №129 передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.

Статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» № 875-XII від 21.03.1991 (далі Закон - № 875-XII) встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно зі ст. 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Частиною 3 ст. 20 вищевказаного Закону № 875-XII визначено, що сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).

Згідно ст. 18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Так, відповідно до статті 18-1 Закону № 875-ХІІ особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна.

Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітною і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання особи з інвалідністю на підставі поданих нею рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для осіб з інвалідністю, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VІ «Про зайнятість населення» (набрав чинності з 01 січня 2013 року) роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Відповідно до абз. 3 ч. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013 року затверджена форма статистичної звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії), яка подається підприємствами, установами та організаціями щомісячно на адресу державної служби зайнятості».

Наведене свідчить про те, що обов`язок товариства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій ст. 18 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, а підприємство зобов`язане подавати до державної служби зайнятості інформацію необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю.

Судом встановлено, що згідно звіту форми 10-ПІ у Комунального підприємства «Сєвєродонецькводоканал» середньооблікова чисельність штатних працівників в 2020 році складала 170 осіб, а згідно ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2020 році визначена для відповідача 7 місць.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 316 форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії.

Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, роботодавець, створивши робоче місце для інваліда та за відсутності на цьому робочому місці працевлаштованої особи, повинен подати до центру зайнятості відповідну інформацію.

Так, законодавство не встановлює обов`язку підприємств подавати форму 3-ПН щомісячно чи з будь-якою іншою періодичністю. Натомість, існує обов`язок підприємств одноразово подавати форму 3-ПН, а саме не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії, а саме: датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Як вбачається із матеріалів справи, а також підтверджується інформацією наданою Сєвєродонецьким міським центром зайнятості, відповідач протягом 2020 року подав 2 звіти форми №3-ПН (станом на 02.04.2020 та 20.11.2020) про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю. В цих звітах у пункті 3 розділу ІІ зазначено про необхідність направлення інвалідів на посади водіїв та слюсарів-ремонтників для роботи в м. Сєвєродонецьку (а.с. 56-58,59).

Отже, у 2020 році відповідач виконав обов`язки, покладені на нього ч. 3 ст. 18 Закону № 875-XII, зокрема ним виділено та створено робочі місця для працевлаштування інвалідів, надано державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і відзвітовано до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Суд констатує, що позивач не надав до суду доказів, що невиконання нормативу робочих місць по працевлаштуванню інвалідів сталося з вини відповідача.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875-XII державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань, а відповідно до п. "е" ч. 1 ст. 5 Закону № 875-XII держава забезпечує надання додаткових гарантій щодо працевлаштування працездатним громадянам у працездатному віці, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних конкурувати на ринку праці, у тому числі інвалідам, які не досягли пенсійного віку.

По своїй правовій природі адміністративно-господарська санкція є видом господарської санкції, яка застосовуються як захід впливу на порушника у сфері господарювання.

Як встановлено вище, Комунальне підприємство "Сєвєродонецькводоканал" виконало свої спеціальні обов`язки, які на нього покладені ч. 3 ст. 18 Закону № 875-XII, однак зазначене не призвело до працевлаштування необхідної кількості інвалідів, відповідно до нормативу. Відповідач у своїй діяльності добросовісно здійснював необхідні заходи щодо працевлаштування інвалідів.

При цьому суд зазначає, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України, Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Суд вважає, що правова позиція позивача, відповідно до якої всі підприємства зобов`язані або виконувати встановлений Законом № 875-XII норматив працевлаштування інвалідів, або перераховувати до Державного бюджету України відповідну суму адміністративно-господарських санкцій, які використовуються на фінансування заходів з соціальної, трудової, фізкультуро-спортивної реабілітації інвалідів, надання цільових позик на створення робочих місць, передбачених для працевлаштування інвалідів, ґрунтується на невірному тлумаченні ст. 20 Закону № 875-XII, яку необхідно тлумачити системно із врахуванням положень ст.ст. 17, 18, 18-1 зазначеного Закону та положень Господарського кодексу України. При цьому, об`єктивна сторона складу правопорушення виражається у невжитті заходів щодо створення та виділення у нормативній кількості робочих місць для інвалідів, або у подальшій відмові роботодавця прийняти інваліда на створене робоче місце без наявності передбачених законом підстав (невідповідності умов та характеру праці стану здоров`я інваліда, невідповідності інваліда кваліфікаційним вимогам). У випадку, якщо роботодавець виділив та створив робочі місця у кількості, розрахованій відповідно до нормативної, та подав до органів державної служби зайнятості звіт про наявність робочих місць для інвалідів, він вважається таким, що виконав свій обов`язок належним чином.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування та за відсутність у населеному пункті, за місцем знаходження Комунального підприємства "Сєвєродонецькводоканал", інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Згідно ч. 1 ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року по справі №806/1368/17 (адміністративне провадження №К/9901/5558/17).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до КП «Сєвєродонецькводоканал» про стягнення адміністративно-господарських санкцій не підлягають задоволенню.

Розподіл судового збору в порядку ст. 139 КАС України, за результатами розгляду цієї справи, не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства "Сєвєродонецькводоканал" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у сумі 117651,05 грн - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тихонов