Справа № 440/4521/21
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 червня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/4521/21

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Шевяков І.С., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Козельщинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання незаконною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

05.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Козельщинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову в.о. начальника відділу Козельщинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Донець Я.В. від 31.03.2021 ВП №63378959 про закінчення виконавчого провадження при примусовому виконанню виконавчого листа Полтавського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 у справі №440/2549/20 про зобов`язання Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га на території села Вільне Хорішківської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, згідно клопотання від 29.05.2019.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам частини п`ятої статті 160 та частини сьомої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та роз`яснено позивачеві спосіб усунення недоліків шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: - заяви про поновлення строку на звернення до суду з викладенням обґрунтування поважності причин пропуску такого строку та доказів на їх підтвердження.

Виконуючи вимоги вказаної ухвали, представник позивача надав до суду клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

В обґрунтування вказаного клопотання представник позивача зазначив, що тільки з реєстру виконавчих проваджень стягувачу стало відомо про факт закінчення виконавчого провадження. Зазначав, що оскільки законом встановлено обов`язок державного виконавця доводити до відома сторони виконавчого провадження інформацію щодо закінчення виконавчого провадження, початком перебігу строку на звернення до суду слід вважати саме той день, коли стягувач отримав відправлений лист з текстом постанови державного виконавця. А тому, зважаючи на ту обставину, що зі змістом постанови ОСОБА_1 не був ознайомлений не можна стверджувати, що розпочався строк на звернення до суду за захистом порушеного права.

Вирішуючи вказане клопотання, суд виходить з наступного.

ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову в.о. начальника відділу Козельщинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Донець Я.В. від 31.03.2021, однак, згідно зі штампом поштового відділення, до суду звернувся лише 30.04.2021 та без подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

За змістом частин першої та статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частиною п`ятою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізувати своє право на захист у порядку адміністративного судочинства, потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні та об`єктивні причини.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При визначенні початку строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Тобто, чинне законодавство обмежує право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів конкретно визначеним строком. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Дані строки обмежують час, протягом якого вказані правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Поряд з цим, суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Суд критично оцінює твердження представника позивача щодо того, що оскільки зі змістом постанови позивач ознайомлений не був, то не можна стверджувати, що строк на звернення до суду за захистом порушеного права розпочався, адже особа фактично не була обізнана із фактом порушення власного права.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Верховний Суд у своїй постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/3809/19 виходив з того, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, - день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доводи представника позивача про те, що ОСОБА_1 фактично не був обізнаний із фактом порушення власного права спростовуються фактом його звернення до суду з цим позовом 30.04.2021 (згідно відмітки поштового штемпеля на конверті) про оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження.

Так, саме по собі звернення позивача до суду з цим позовом вже є підставою вважати, що ОСОБА_1 був обізнаний про факт наявності такої постанови та його незгоди зі спірною постановою державного виконавця і у нього не було перешкод щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте.

При цьому, суд акцентує увагу, що ОСОБА_1 в позові обґрунтовано свої позовні вимоги, що у свою чергу дає підстави вважати що позивачу відомі обставини винесення спірної постанови.

Твердження представника позивача про те, що строк на звернення до суду за захистом порушеного права для ОСОБА_1 не розпочався, адже він не отримував постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 31.03.2021 суд вважає необґрунтованим, адже позивач не був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження особисто або через законного представника, чи отримати інформацію з автоматизованої системи виконавчого провадження.

Всупереч наведеному, представником позивача у клопотанні про поновлення строку звернення до суду не вказаного чіткої дати, коли саме ОСОБА_2 дізнався чи міг дізнатися про порушення свого права, законних інтересів (про сам факт існування оскаржуваної постанови державного виконавця). Наведене унеможливлює встановлення дати, з якої необхідно відраховувати строк звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що клопотання позивача поновлення строку звернення до суду з цим позовом є необґрунтованим та не підтвердженим належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків позовної заяви та роз`яснити позивачу порядок усунення таких недоліків.

Керуючись статтями 121, 161, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Продовжити строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до Козельщинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання незаконною та скасування постанови.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду:

- заяви про поновлення строку на звернення до суду з викладенням обґрунтування поважності причин пропуску такого строку із зазначенням чіткої дати - коли позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів; доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Роз`яснити позивачу, що у разі неусунення недоліків позовної заяви, вона буде повернута.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя І.С. Шевяков