Справа № 420/14390/20
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/14390/20
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна служба України з безпеки на транспорті, про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (надалі відповідач, Укртрансбезпека), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову №221696 від 09.11.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що зі змісту талона (чека), актів, довідки та розрахунку неможливо встановити будь-які характеристики зважувального обладнання, яке було використане при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема в статистичному чи динамічному режимі проводилось зважування, якими саме вагами воно проводилось, яким є діапазон вимірювання та який відсоток похибки таких ваг, чи проходило воно періодичну повірку (метрологічну атестацію), тощо.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.03.2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Дану справу було розглянуто судом першої інстанції у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 16.09.2020 року інспекторами Управління Укртрансбезпеки в пункті габаритно-вагового контролю, що знаходиться на ділянці автодороги М-05 Київ - Одеса 452 км + 811 м здійснено перевірку належного позивачу транспортного засобу VOLVO FM 13420, номерний знак НОМЕР_1 , з причепом SCHMITZ, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 ..

Згідно акту перевірки №241930 від 16.09.2020 року під час перевірки виявлено порушення, відповідальність за яке передбачена ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: абз.15 ч.1 перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Також за результатами здійснення габаритно-вагового контролю було складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №037612 від 16.09.2021 року та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0005274 від 16.09.2021 року, якими зафіксовано наступні вагові параметри: повна маса транспортного засобу 41,07 тонн, навантаження на осі: 1 - 6,86 т.; 2 - 12,29 т.; 3 - 7,4 т.; 4 - 7,33 т.; 5 - 7,19 т..

На підставі акту про перевищення транспортним засобом нормативно-габаритних параметрів інспекторами Управління Укртрансбезпеки складено розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 511,70 євро.

09.11.2020 року Укртрансбезпекою, за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч.1 абз.15 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірну постанову Укртрансбезпеки винесено правомірно, за наявності обґрунтованих підстав, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством,

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30 (далі Правила №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно п.4 Правил №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Отже, з наведених норм вбачається, що рух автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами великовагових та великогабаритних транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, виданим уповноваженим підрозділом Національної поліції, або на підставі документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Разом з цим, допускається рух транспортних засобів без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд, вагові параметри яких перевищують вагові нормативи визначені у п.22.5 ПДР на 2 відсотки (величина похибки).

Згідно п.22.5 Правил дорожнього руху (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м..

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

При цьому, механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 (далі Порядок №879).

Відповідно до пп.пп.2, 3, 4 п.2 Порядку №879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (Офіційний вісник України, 2001 рік, №41, ст.1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки; габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками.

Згідно п.28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено пунктом 30 Порядку №879.

Відповідно до п.11 Порядку №879 місце та режим роботи пересувного пункту встановлюється Укртрансбезпекою за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції. Забороняється експлуатація пересувних пунктів у темну пору доби, крім випадків, коли такий пункт розташовано на освітлених ділянках автомобільних доріг, у морських, річкових портах, вантажних терміналах, місцях формування вантажопотоків.

Пунктом 12, 13 Порядку №879 передбачено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Відповідно до п.18 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Згідно абз.15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за:

- перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вже зазначалося вище, за результатами здійснення габаритно-вагового контролю складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт про перевищення транспортним засобом нормативно-габаритних параметрів, якими зафіксовано навантаження на одиночну другу вісь 12,29 т, що перевищує вагові нормативи, визначені у п.22.5 ПДР, навантаження на одиночну вісь в 11 т. на 11,73%.

Отже, інспекторами Укртрансбезпеки зафіксовано порушення транспортним засобом нормативно-габаритних параметрів, визначених п.22.5 ПДР, які перевищують нормативно допустимі вагові обмеження.

Таким чином, оскільки параметри великовагового транспортного засобу перевищили нормативно допустимі вагові параметри, обов`язковим документом для руху автомобільними дорогами мав бути відповідний дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції, після внесення перевізником плати за проїзд, проте позивачем не було надано ні суду, ні інспекторам Укртрансбезпеки будь-яких доказів на підтвердження наявності у позивача, такого дозволу.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що спірна постанова №221696 від 09.11.2020 року є правомірною та обґрунтованою, що також вірно було встановлено судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що перевищення норм навантаження на одиночну вісь було незначним, та враховуючи властивості сипучих вантажів, позивачем був здійснений перерозподіл вантажу, проте, всупереч приписам пунктів 23, 24 Правил №879, позивачу не було дозволено пройти повторне зважування.

Колегія суддів не приймає такий довід апелянта до уваги, оскільки апелянтом не надано суду будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин.

Також колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що ні в акті перевірки, ні в спірній постанові не зазначено, в чому полягає порушення законодавства про автомобільний транспорт, а також норми закону, що передбачає відповідальність за певне порушення, оскільки описки або не точності допущенні відповідачем при складенні акту або постанови, які не впливають на суть встановленого під час перевірки порушення, яке зафіксовано в довідці №0005274, не може бути підставою для скасування такої постанови.

В апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що відповідачем неправомірно було застосовано до нього штраф передбачений абз.15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки перевищення ваги другої вісі складало 9,54% від встановленого законодавством нормативу, а не 11,73%, як встановлено відповідачем.

Колегія суддів на може погодитись з таким доводом апелянта, оскільки п.22.5 ПДР встановлено норматив навантаження на одиночну вісь - 11 т., а апелянт при розрахунку навантаження на одиночну вісь застосовував показник 11,22 т..

Апелянт обґрунтовує свої розрахунки тим, що такий нормативний показник 11,22 т. був зазначений в роздруківки результатів зважування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що показник 11,22 т. (11 т. +- 2% (величина похибки)) застосовується при розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування. В даній же справі позивач оскаржує постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу передбаченого абз.15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме за перевезення без відповідного дозволу вантажу, який перевищує встановлений законодавством ваговий норматив 11 т. (п.22.5 ПДР).

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення доводів позивача щодо того, що зі змісту талона (чека), актів, довідки та розрахунку не можливо встановити будь-які характеристики зважувального обладнання, яке було використане при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема в статистичному чи динамічному режимі проводилось зважування, якими саме вагами воно проводилось, яким є діапазон вимірювання та який відсоток похибки таких ваг, чи проходило таке обладнання періодичну повірку (метрологічну атестацію) тощо, оскільки чинним законодавством України не встановлено, що вказані дані повинні бути зазначені в талоні. В довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю зазначено місце розташування пункту габаритно-вагового контролю. Разом з цим, в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт позивачем не зазначено будь-яких зауважень щодо зважувального обладнання, яке було використано.

Крім того, на підтвердження того, що габаритно-ваговий контроль в пункті габаритно-вагового контролю, що знаходиться на ділянці автодороги М-05 Київ - Одеса 452 км, транспортного засобу VOLVO FM 13420, номерний знак НОМЕР_1 , з причепом SCHMITZ, номерний знак НОМЕР_2 , здійснювався належним засобом вимірювальної техніки, відповідачем надано до суду копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, виданого ДП «КИЇВОБЛСТАНДАРТМЕТРОЛОГІЯ», та чинного до 20.05.2021 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів робить висновок, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.