Справа № 808/2185/16
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2021 року м. Дніпросправа № 808/2185/16

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Запорізької області, третя особа Державна казначейська служба України про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и В:

15.07.2016 р. ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Запорізької області, третя особа Державна казначейська служба України про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, де просила визнати протиправною бездіяльність ДСА України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою та зобов`язати ДСА України нарахувати ОСОБА_1 вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою в розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою, шляхом перерахування цих додаткових коштів в розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою ОСОБА_1 , що складає загальну суму 257 686 грн за рахунок Запорізького апеляційного суду, надавши останньому дозвіл на виплату цих коштів ОСОБА_1 .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2016 р. адміністративний позов задоволений.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017 р. Постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2016 р. скасована, в задоволенні позову відмовлено.

30.06.2020 р. ОСОБА_1 звернулася до Третього апеляційного адміністративного суду з заявою про перегляд судового рішення по справі № 808/2185/16 за виключними обставинами, де просила скасувати Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017 р. та залишити без змін Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2016 р.

Заява мотивована тим, що при вирішення позовних вимог про стягнення вихідної допомоги суд застосував положення Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», яким внесені зміни до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а саме, виключено ст. 136 Закону, де зазначалося, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Однак, рішенням Конституційного Суду України № 2-р/11)/2020 від 15.04.2020 р. щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення підпункту 1 п. 28 р. 11 Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», яким виключено положення ст. 136 Закону України Про судоустрій і статус суддів», визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

ДСА України подала відзив на заяву, де зазначили, що позивач звільнена з посади у відставку постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 р. № 778-У111 «Про звільнення суддів», а 01.04.2014 р. набрав чинності Закону України № 1166-У11, підпунктом 1 п.28 розділу 11 якого статтю 136 Закону України № 2453-У1 виключено, і вказані положення неконституційними на момент судового розгляду справи за позовом ОСОБА_1 не визнавалися, в зв`язку з чим суддям, які виходили у відставку в період з 01.04.2014 р. до 30.09.2016 р. виплата вихідної допомоги законодавством не передбачалася, а тому просили залишити заяву без задоволення.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.09.2020 р. провадження по справі зупинене.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 р. провадження по справі поновлене.

В судове засідання учасники справи (або їх представники) не з`явились, про дату слухання справи повідомлені належним чином.

Перевіривши матеріали прави, докази по справі, суд дійшов висновку про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 в зв`язку з наступним.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивач у справі ОСОБА_1 , з 17.02.1987 р. працювала на посаді судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя, заступником голови Ленінського районного суду м. Запоріжжя, а з 10.04.2000 р. на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області.

Судом встановлено, що в березні 2014 р. позивач звернулася до Вищої Ради юстиції із заявою про вихід у відставку та, лише, в травні 2015 р. Вища рада юстиції подала до Верховної Ради України подання про звільнення ОСОБА_1 і постановою Верховної Ради України № 778-У111 від 12.11.2015 р. «Про звільнення суддів», у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років звільнено з посади суддів апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_1 і наказом в.о. голови апеляційного суду Запорізької області №149-к від 25.11.2015р. «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача виключено із складу суддів апеляційного суду Запорізької області в зв`язку з поданням заяви у відставку.

З матеріалів справи вбачається, що після звільнення 25.12.205 р. ОСОБА_1 зверталася до ДСА України з заявою про виплату вихідної допомоги у зв`язку з виходом у відставку, але листом від 12.01.2016 р. за № Н1620-15-22/16 ДСА України відмовила у здійсненні такої виплати з посиланням на те, що норма закону, що передбачала вказану виплату виключена.

Задовольняючи позовні вимоги, заявлені позивачем, суд першої інстанції виходив з того, що скасування при виході у відставку гарантованої виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства, та право на відставку позивачем набуто до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким із Закону №2453-VI виключена стаття 136, та є правовою підставою для нарахування і виплати позивачу вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017р., якою скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2016р. та прийнято нову постанову про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, мотивована тим, що на момент звільнення у позивача було відсутнє право на отримання вихідної допомоги, передбаченої ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

При цьому необхідно зазначити, що з таким висновком суду апеляційної інстанції щодо розв`язання заявлених у цій справі позовних вимог погодився і суд касаційної інстанції у постанові від 23.05.2018р. у справі №П/811/1139/16 (адміністративне провадження №К/9901/23109/18).

Щодо наведених позивачем підстав для перегляду постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017р. за виключними обставинами, якими зазначено, що рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(11) 2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ, що у свою чергу є підставою для здійснення нарахування та виплати їй вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до ч. 1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд апеляційної інстанції зазначає.

Згідно п.4 ч.5 ст.126 Конституції України однією з підстав звільнення судді є подання суддею заяви про відставку.

Частиною 1 ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, яка діяла на момент подання заяви про звільнення позивача у справі) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, має право подати заяву про відставку.

Так, ч. 1 статті 136 Закону передбачалося, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Але Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України» від 27.03.2014 р. №1166-VII, що набрав чинності 01.04.2014 р., внесені зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, виключено статтю 136 даного Закону.

Таким чином, судом встановлено, що вже після внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме, після виключення стаття 136 даного Закону, де передбачалася виплата вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, постановою Верховної Ради України № 778-У111 від 12.11.2015 р. «Про звільнення суддів», у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років звільнена з посади суддів апеляційного суду Запорізької області - ОСОБА_1 .

Отже, на час звільнення позивача з посади судді, чинним законодавством України не передбачалася виплата вихідної допомоги, оскільки в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, що діяли на момент звільнення позивача у справі.

Так, Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(11) 2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ.

Але, статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Крім того, Конституційним Судом України в Рішенні від 15 квітня 2020 року № 2-р(11) 2020, на що позивач посилається в обґрунтування наявності підстав для перегляду рішення суду за виключними обставинами та здійснення нарахування та виплати їй вихідної допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою у зв`язку із виходом у відставку, вказано про втрату чинності положеннями Закону, саме, з дня ухвалення цього Рішення.

Отже, положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ, яким виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», втратили чинність саме з 15.04.2020 р., при цьому необхідно враховувати, що Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Відповідно до положень ст. 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2019 р. у справі № 814/1274/17 зазначив, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлене самим рішенням.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про те, що станом на дату виходу позивача у відставку відсутні правові підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, а визнання Конституційним Судом неконституційним положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ не змінює правовідносини, що існували до ухвалення такого рішення Конституційним Судом України, оскільки таке рішення змінює законодавче регулювання, лише, для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлене самим рішенням, в зв`язку з чим не встановлені підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017р. за виключними обставинами, а тому у задоволенні такої заяви необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 361,368,321,322,369 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Державно судової адміністрації України, Апеляційного суду Запорізької області, третя особа Державна казначейська служба України про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова