Справа № 813/3988/17
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 рокуЛьвівСправа № 813/3988/17 пров. № А/857/10780/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
за участю секретаря судового засідання представника позивача представника відповідачаОСОБА_1 Чопко Ю.Т., Ситника С.О., Терехи І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року (ухвалене судом в порядку спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Гавдик З.В., повний текст рішення складено не зазначено) у справі № 813/3988/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування наказу, поновлення на роботі, суд-

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

13.04.2021 року позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення у справі № 813/3988/17 про:

- поновлення майора міліції ОСОБА_2 на посаду оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими групами управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС з 22 жовтня 2015 року;

- стягнення з Ліквідаційної комісії Головного Управління міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 108858,92 грн., з проведенням усіх вирахувань відповідно до чинного законодавства.

Вказана заява мотивована тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.04.2018 року у даній справі позовні вимоги позивача задоволено. Рішення суду в частині поновлення на попередній роботі відповідачем було виконано. Однак, відповідач до цього часу не виконав рішення суду в частині нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позаяк в даному судовому не зазначено дату з якої позивача поновлено на попередній роботі, відповідно не можливо встановити та вирахувати період (кількість календарних днів) за який необхідно нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, також не вказано в судовому рішенні розміру середнього заробітку, який підлягає виплаті відповідачу.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року заяву ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 13.04.2021 року про ухвалення додаткового рішення у справі № 813/3988/17, задоволено частково, саме поновлено ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на службі Головного управління МВС України у Львівській області, на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими групами управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС, з 22 жовтня 2015 року. В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з додатковим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати додаткове судове рішення у частині, яка стосується відмови в ухваленні додаткового судового рішення щодо визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу ухваливши у вказаній частині рішення про зобов`язання відповідача виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 108 858,92 грн з проведенням усіх вирахувань відповідно до чинного законодавства.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви позивача щодо стягнення з Ліквідаційної комісії Головного Управління міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 108858,92 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем під час розгляду справи по суті було заявлено позовну вимогу не про стягнення певно визначеної суми, а про - зобов`язання Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області виплатити на користь ОСОБА_2 грошові кошти за вимушені прогули з моменту звільнення. При цьому суд наголосив, що на момент розгляду справи по суті -16.04.2018 року, у справі були відсутні будь -які докази щодо грошового забезпечення позивача необхідні для вирішення питання про стягнення певно визначеної суми коштів за час вимушеного прогулу.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 , звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, в якому, із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 12.12.2017 року, просив:

- визнати дії Головного управління МВС України у Львівській області по винесенню наказу про звільнення ОСОБА_2 протиправними;

- визнати протиправним та скасувати наказ по особовому складу Головного управління міністерства внутрішніх справ України № 741 о/с від 21.10.2015 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_2 ;

- поновити майора міліції ОСОБА_2 на посаду оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України у Львівській області виплатити на користь ОСОБА_2 грошові кошти за вимушені прогули з моменту звільнення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року у даній справі визнано протиправними дії Головного управління МВС України у Львівській області по винесенню наказу про звільнення ОСОБА_2 .

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України у Львівській області від 21 жовтня 2015 року №741 о/с По особовому складу в частині звільнення ОСОБА_2 майора міліції, оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими групами управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС.

Поновлено ОСОБА_2 на службі Головного управління МВС України у Львівській області, на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими групами управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС;

Зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України у Львівській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Також додатковим рішенням суду від 23 квітня 2021 року встановлено, що позивач підлягає поновленню на службі, на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими групами управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС саме з 22 жовтня 2015 року. У вказаній частині додаткове рішення набрало законної сили.

Як наслідок предмет апеляційної скарги позивача стосується виключно вимоги щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення з Ліквідаційної комісії Головного Управління міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у певно визначеній сумі 108858,92 грн., з проведенням усіх вирахувань відповідно до чинного законодавства.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Дослідивши матеріали справи та зміст рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року, колегією суддів встановлено що предметом розгляду суду була позовна вимога, сформована позивачем щодо: «..зобов`язання Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області щодо виплати на користь ОСОБА_2 грошових коштів за вимушені прогули з моменту звільнення».

Ухвалюючи рішення від 16 квітня 2018 року судом вказану вимогу було задоволено у спосіб зобов`язання Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Отож, вирішивши питання про право, суд визначив спосіб виконання судового рішення шляхом нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, розгляд та вирішення справи судом вказаної вимоги здійснено, як того вимагає стаття 9 КАС в межах позовної заяви та сформованих позовних вимог.

Водночас, як слідує з матеріалів справи та судового рішення на час прийняття по суті рішення 16.04.2018 року, у справі були відсутні будь - які докази щодо грошового забезпечення позивача необхідні для вирішення питання про стягнення коштів за час вимушеного прогулу.

Отож, за вказаною позовною вимогою суд першої інстанції не досліджував обставин та доказів з приводу фактичної суми середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу. Як наслідок, при ухваленні судового рішення, суд зобов`язав фактично вирішити вказане питання відповідачем у спосіб зобов`язання нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Наявність таких обставин, відповідно до п.1 ч. 1 ст. ст. 252 КАС України виключає ухвалення додаткового рішення щодо стягнення певно визначеної суми, обумовленої позивачем у заяві про ухвалення додаткового рішення, оскільки суд при прийнятті судового рішення від 16.04.2018 року не досліджував обставин та доказів з приводу фактичної суми середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу. Окрім того, суд при ухваленні вказаного рішення не розглядав вимоги позивача про стягнення з відповідача певно визначеної суми про яку йдеться у заяві про ухвалення додаткового рішення.

Окрім того, колегія суддів зазначає що при ухваленні судового рішення від 16.04.2018 року суд при вирішенні вказаної вимоги виходив з положень ст. 235 КЗпП України та Постанови КМ України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати за № 100 від 08.02.1995 року, як правової підстави яка визначає методику для нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу пов`язаного із незаконним звільненням.

У випадку якщо позивач не погодиться з розміром нарахованого та виплаченого йому відповідачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу (здійсненого на виконання вказаного рішення суд), то вказане є підставою для звернення позивача до суду з відповідною заявою про оскарження вказаних дій з метою захисту порушеного права.

Як наслідок, суд першої інстанції вірного висновку про відсутність правових підстав для ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення з відповідача визначеного позивачем розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року у справі № 813/3988/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 01 липня 2021 року.