Справа № 940/403/21
Суддя: Косович Т. П.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

23.06.2021 Провадження по справі № 2-а/940/9/21
Справа № 940/403/21
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2021 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Косович Т.П.

при секретарі: Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гречуха О.Я. про закінчення виконавчого провадження № 55605481 від 25.03.2021 року, посилаючись на те, що дане виконавче провадження щодо зобов`язання управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області провести з 31 вересня 2010 року перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 державну пенсію у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, яка визначена ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та додаткову пенсію у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, яка визначена ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та виплатити йому недоплачену суму пенсії з урахуванням проведених виплат, закінчене неправомірно, оскільки рішення суду є невиконаним.

Крім того, ОСОБА_1 просить суд за систематичну бездіяльність державної виконавчої служби та винесення її посадовими особами неправомірних рішень стягнути з державного бюджету України на його користь 100 000 гривень матеріальної та 200 000 гривень моральної шкоди.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, в позовній заяві просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не прибув, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення а.с.40), причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

В судовому засіданні встановлено, що постановою Тетіївського районного суду Київської області від 19.04.2011 року, яка залишена в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2011 року, управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області зобов`язано провести з 31 вересня 2010 року перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 державну пенсію у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, яка визначена ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та додаткову пенсію у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, яка визначена ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та виплатити йому недоплачену суму пенсії з урахуванням проведених виплат (а.с. 10-15), на підставі чого 03.01.2018 року Тетіївським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист № 2-а-775/11/1026 (а.с. 23).

23.01.2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження № 55605481 (а.с. 22).

25.06.2018 року дане виконавче провадження закрито на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 06.03.2019 року скасувано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Торбинської О.М. від 25.06.2018 року про закінчення виконавчого провадження № 55605481 та зобов`язано відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відновити виконавче провадження № 55605481 від 23.01.2018 року про зобов`язання управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області провести з 31 вересня 2010 року перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 державну пенсію у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, яка визначена ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та додаткову пенсію у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, яка визначена ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та виплатити йому недоплачену суму пенсії з урахуванням проведених виплат (а.с.20-21).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Чміль А.В. від 21.05.2019 року виконавче провадження № 55605481 відновлено (а.с.18).

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 04.12.2019 року у даному виконавчому провадження замінено сторону, а саме замінено боржника управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, на підставі чого головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Чміль А.В. постановою від 28.01.2020 року внесено реєстраційні зміни в автоматизованій системі виконавчого провадження (а.с.16,17).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гречуха О.Я. від 25.03.2021 року виконавче провадження № 55605481 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області провести з 31 вересня 2010 року перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 державну пенсію у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, яка визначена ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та додаткову пенсію у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, яка визначена ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та виплатити йому недоплачену суму пенсії з урахуванням проведених виплат, закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.10).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 частини 1 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Згідно ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з постанов старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гречуха О.Я. від 13.11.2020 року про накладення штрафу та від 25.03.2021 року про закінчення виконавчого провадження № 55605481, за невиконання постанови Тетіївського районного суду Київської області від 19.04.2011 року на боржника постановою державного виконавця від 27.02.2018 року накладено штраф в сумі 5100 гривень та зобов`язано виконати рішення суду в десятиденний строк. Постановою державного виконавця від 13.11.2020 року за повторне невиконання рішення суду на боржника накладено штраф в подвійному розмірі в сумі 10200 гривень, зобов`язано виконати рішення суду в десятиденний строк та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

В зв`язку з повторним невиконанням постанови Тетіївського районного суду Київської області від 19.04.2011 року, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на адресу Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві направлено повідомлення про вчинення посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області кримінального правопорушення.

Таким чином, державним виконавцем під час виконання виконавчого листа № 2-а-775/11/1026, виданого Тетіївським районним судом Київської області 03.01.2018 року, у виконавчому провадженні № 55605481 про зобов`язання управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області провести з 31 вересня 2010 року перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 державну пенсію у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, яка визначена ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та додаткову пенсію у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, яка визначена ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та виплатити йому недоплачену суму пенсії з урахуванням проведених виплат, вчинено всі необхідні дії по примусовому виконанню, передбачені ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження закрито правомірно на підставі ст. 63 ЗУ «про виконавче провадження», а тому підстав для визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гречуха О.Я. про закінчення виконавчого провадження № 55605481 від 25.03.2021 року немає, з огляду на що суд в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовляє.

Щодо позовної вимоги про стягнення з державного бюджету України на користь позивача матеріальної та моральної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоди, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір та причинний зв`язок між наявними збитками та протиправним діянням особи, яка їх завдала.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що невчинення посадовими особами державної виконавчої служби всіх необхідних виконавчих дій призвело до невиконання судового рішення, а тому він має право на відшкодування майнової шкоди в розмірі 100 000 грн., яка нарахована позивачем, як витрати на лікування в зв`язку з погіршенням стану здоров`я проведення хірургічної операції, доопераційне обстеження, післяопераційна реабілітація.

Проте, факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою. Позивачем не доведено, що погіршення його здоров`я та, як наслідок, проведення хірургічного втручання є наслідком неправомірних дій чи бездіяльності державного виконавця.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 червня 2020 року в справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18).

Крім того, сума матеріальної шкоди 100 000 гривень, заявлена позивачем до стягнення, також не підтверджена належними доказами.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені правилами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно абзацу другого пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Заявляючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 200 000 гривень, ОСОБА_1 посилається на тривалу тяганину виконання постанови Тетіївського районного суду Київської області від 19.04.2011 року та бездіяльність посадових осіб органів виконавчої служби, що призвело до погіршення його стану здоров`я, чим йому нанесено моральні та фізичні страждання.

Проте позивач не надав належних та допустимих доказів того, якими саме протиправними діями чи бездіяльністю посадових осіб органів виконавчої служби йому заподіяно моральної шкоди (яким саме рішенням), тим самим не підтвердив сам факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань.

З огляду на викладене, суд відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні позовної вимоги про стягнення з державного бюджету України на його користь 100 000 гривень матеріальної та 200 000 гривень моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 9,77,241-246,250,287 КАС України, суд

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного судупротягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складення повного рішення: 02.07.2021 року.

Суддя: Т.П.Косович