Справа № 200/3898/21
Суддя: Шувалова Т.О.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 р. Справа№200/3898/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалової Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Національної поліції в Донецькій області щодо невнесення відомостей до наказу № 317 о/с від 04.07.2017 про звільнення позивача щодо нарахування та виплати грошової компенсації ОСОБА_1 , за невикористані дні основної відпустки за 2016 рік у кількості 15 днів (діб) та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2015 - 2017 роки;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області внести зміни до наказу № 317 о/с від 04.07.2017 про звільнення позивача зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані дні основної відпустки за 2016 рік у кількості 15 днів (діб) та додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів (діб) за 2015 - 2017 роки;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні основної відпустки за 2016 рік у кількості 15 днів (діб), та додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів (діб) за 2015-2017 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з поліції;

- визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, за період з листопада 2015 року по липень 2017 року (включно) - протиправною;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу невиплачену індексацію грошового забезпечення, за період з листопада 2015 року по липень 2017 року (включно);

- визнати дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області, щодо ненарахованої грошової допомоги позивачу при звільненні з Головного управління Національної поліції в Донецькій області за пільгове обчислення для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідно до п. 4 Постанови КМУ № 393 від 17липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та ст. 9 вказаного Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» протиправними;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області перерахувати одноразову грошову допомогу позивачу при звільненні із розрахунку суми грошового забезпечення на день звільнення, врахувавши вислугу років крім календарного обчислення для виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 4 Постанови КМУ №393 від 17липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та ст. 9 вказаного Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 05.07.2017 по день ухвалення рішення суду виходячи з середнього заробітку відповідно до абзацу 3 пункту 2 Глави II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 виходячи з суми середньоденної заробітної плати - 491,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 07.11.2015 року по 05.07.2017 року він працював в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУНП в Донецькій області). Наказом № 317 о/с від 04.07.2017 року позивача було звільнено за п. 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію». У наказі було зазначено про невикористану відпустку за 2017 рік у кількості 19 діб. Вислуга років на 05.07.2017 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складає 13 років 11 місяців 19 днів, пільговий стаж не зазначений. Листом відповідача від 31.03.2021року ОСОБА_1 було повідомлено, що за період 2015-2017 років позивачу не надавалася додаткова відпустка, як учаснику бойових дій. Виходячи з наведеного позивач вважає, що в нього наявне право на компенсацію за невикористані дні основної та додаткових відпусток зі збереженням грошового забезпечення та підстави для виплати індексації грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні та сум середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за невикористані додаткові відпустки.

Відповідач через відділ діловодства та документообігу суду надав відзив на адміністративний позов, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовував тим, що додаткова відпустка не належить до щорічних. Зазначену позицію викладено і у листі Міністерства соціальної політики України від 18.08.2016 року №454/13/116/-16.Оскільки, вказана вище додаткова відпустка, що надається учасникам бойових дій,не належить до категорії щорічних, тому, на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток (статті 10-12 Закону України «Про відпустки» № 504/96-ВР). Така відпустка, на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій. Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься. Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначається за погодженням між працівником і роботодавцем.

Отже, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII (крім осіб, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи АІ групи) законодавством не передбачена.

ОСОБА_1 під час проходження служби з питання надання додаткової відпустки як учаснику бойових дій протягом 2015 - 2017 років не звертався. Враховуючи зазначене вважає, що вимоги останнього є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Стосовно компенсації за невикористану частину основної відпустки за 2016 рік.

Питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються, врегульовані нормами Закону України «Про національну поліцію» № 580-VІІІ та пунктом 8 розділу III Порядку №260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання». Відповідно до частини першої статті 92 Закону № 580-VІІІ поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначеними цим Законом. За обліками управління кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 невикористана частина чергової відпустки складає за 2016 рік - 14 діб.

Згідно із частиною десятою статті 93 Закону №580-VІІІ за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відповідно до пункту 8 розділу III Порядку № 260 виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції.

Таким чином, законодавчі підстави для виплати ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 компенсації за невикористані ним дні чергової відпустки у 2016 році відсутні.

Стосовно визнання бездіяльності протиправною та стягнення невиплаченої індексації грошового забезпечення, відповідач зазначає.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ.Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що порядок проведення Індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078затверджено порядок проведення індексації грошових доходів населення, який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 (набрала чинності 24.10.2017) внесено зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та до об`єктів індексації віднесено грошове забезпечення поліцейських. Отже, з моменту набрання чинності даного нормативно-правового акту поліцейські отримали право на індексацію грошового забезпечення. З урахуванням цього з листопада 2017 року поліцейським провадилась індексація грошового забезпечення.

За таких підстав вимога позивача про виплату індексації грошового забезпечення, що не виплачувалось йому з листопада 2015 року по жовтень 2017 року, є безпідставною.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги у пільговому обчисленні, відповідач зазначає, що пільгова вислуга років враховується для призначення пенсії, а не для виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до п. 6 розділу VI Порядку №260 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою,спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення. Згідно з п. 8 р. VI Порядку №260 одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 47860,25 грн із розрахунку: посадовий оклад - 3400,00 грн., оклад за спеціальне звання 2000,00 грн, надбавка за вислугу років (30%) -1620,00 грн, премія (112,97%) - 7930,49 грн = 14950,49 грн*25%*13 календарних років вислуги = 48589,094 грн.Із відрахуванням обов`язкових податків і зборів, сума до виплати складає 47860,25 грн.

Вважає, що посадовими особами ГУНП в Донецькій області здійснено виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні із розрахунку календарної вислуги років відповідно до вимог чинного законодавства, а тому вимоги останнього є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Вимога щодо стягнення з ГУНП в Донецькій області компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, тобто середнього заробітку за весь час затримки виплати з дня звільнення по день фактичного розрахунку, відповідач вважає передчасною та похідною від вищевказаних питань, а тому вказана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки правові підстави для її виплати відсутні.

Просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с.76-85).

Позивач через відділ діловодства та документообігу суду надав відповідь на відзив на адміністративний позов, у якому позовні вимоги підтримав, навів аналогічні доводи, викладеним в позовній заяві (а.с.102-104).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, запропоновано відповідачу подати суду відзив на позовну заяву.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Шувалової Т.О. у відпустці з 07.06.2021 року по 29.06.2021 року, рішення суду виготовлено у перший робочий день судді.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується копію паспорта серії НОМЕР_2 (а.с.8-9).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого ГУ МВС України в Донецькій області 28 вересня 2012 року, ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с.10).

З витягу з Наказу начальника ГУНП в Донецькій області від 28 липня 2016 року № 241 о/с по особовому складу убачається, що ОСОБА_1 надавалась частина основної чергової оплачуваної відпустки згідно з частиною першою статті 92, частини шостої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» за 2016 рік на 20 діб з 02 серпня до 21 серпня 2016 року (а.с.17).

Наказом начальника ГУНП в Донецькій області від 07 листопада 2015 року № 40 о/с ОСОБА_1 призначено заступником вибухотехнічного відділу ГУНП в Донецькій області (а.с.20).

03 січня 2017 року наказом начальника ГУНП в Донецькій області № 5 о/с у зв`язку з організаційно-штатними змінами на підставі наказу Національної поліції України від 29.11.2016 року № 1245 дск «Про організаційно-штатні зміни в ГУНП в Донецькій області» призначено майора ОСОБА_1 начальником вибухотехнічного відділу ГУНП в Донецькій області (а.с.19).

Відповідно до наказу заступника голови - начальника ГУНП в Донецькій області від 30 червня 2017 року № 312 о/с ОСОБА_1 оголошено вислугу років для встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 01 липня 2017 року - 13 років 11 місяців 15 днів (а.с.71).

Наказом т.в.о. начальника ГУНП в Донецькій області від 04.07.2017 року № 317 о/с ОСОБА_1 звільнено за п. 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» зі служби з 05 липня 2017 року. Невикористана відпустка за 2017 рік складає 19 діб. Вислуга років на 05 липня 2017 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складає: 13 років 11 місяців 19 днів (а.с.18)

27 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою щодо надання документів та просив нарахувати і виплатити компенсацію за невикористані відпустки, індексацію грошового забезпечення, разову грошову допомогу при звільненні (а.с.11).

Як убачається з довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням одноразових видів виплат за липень 2017 року, видане управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Донецькій області від 29 березня 2021 року № 383, останньому при звільненні зі служби було нараховано 12253,27 грн, з урахуванням таких видів виплат: посадовий оклад за посадою начальник відділу - 548,39 грн (за 5 діб); оклад за спеціальне звання майор поліції - 322,58 грн (за 5 діб); надбавка за стаж служби в поліції 163 років (30%) - 261,29 грн (за 5 діб); премія - 1180,72 грн (за 5 діб); компенсація за невикористану відпустку за 2017 рік (19 діб) - 8740,29 грн; грошова винагорода АТО за червень 2017 року (30 діб) - 1200,00 грн. Із відрахуванням обов`язкових податків і зборів, сума до виплати складає 12097,73 грн (а.с.26).

Листом від 31 березня 2021 року № 118зі/26/02-2021 управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області повідомило позивача, що відповідач з ним провів повний розрахунок (а.с.13-16).

Згідно довідки про середній розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за два місяці, що передували звільненню, виданої управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Донецькій області від 06 травня 2021 року № 628, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 452,47 грн, середньомісячний розмір грошового забезпечення складає 13800,46 грн (а.с.67-68).

Відповідно до довідки про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , виданої управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Донецькій області, від 06 травня 2021 року № 627, позивачу підстави для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по липень 2017 року відсутні (а.с.69).

Як убачається з довідки від 06 травня 2021 року № 1764/12/04-2021, виданої управлінням кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області, за даними обліків інформаційно-пошукової системи регіонального рівня майор поліції ОСОБА_1 за період служби з 07.11.2015 року по 05.07.2017 року використав частину чергової щорічної оплачуваної відпустки за 2016 рік з 02.08.2016 року до 21.08.2016 року. Станом на 05.07.2017 року залишок чергової відпустки за 2016 рік складав 14 діб, невикористана відпустка за 2017 рік складала 19 діб (а.с.73).

Довідкою від 12 травня 2021 року № 1853/12/04-2021, виданою управлінням кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області, підтверджено, що позивач додаткову відпустку, як учасник бойових дій, за період служби в ГУНП в Донецькій області з 2015 року по 2017 рік не використовував (а.с.74).

Згідно листа управління кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області від 13 травня 2021 року № 1873/12/02-2021, стаж служби позивача у Збройних Силах України складає 03 роки 11 місяців 07 днів. Вислуга років на 05 липня 2017 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складала 13 років 11 місяців 19 днів. Вислуга років у пільговому обчисленні складає 18 років 08 місяців 17 днів (а.с.75).

Позивач, не погоджуючись із неповним розрахунком на день звільнення, звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до приписів статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);безсторонньо (неупереджено);добросовісно;розсудливо;з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Щодо позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльність ГУНП в Донецькій області щодо невнесення відомостей до наказу № 317 о/с від 04.07.2017 про звільнення позивача щодо нарахування та виплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні основної відпустки за 2016 рік у кількості 15 днів (діб);

- зобов`язання ГУНП в Донецькій області внести зміни до наказу № 317 о/с від 04.07.2017 про звільнення позивача зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані дні основної відпустки за 2016 рік у кількості 15 днів (діб);

- зобов`язання ГУНП в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні основної відпустки за 2016 рік у кількості 15 днів (діб), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з поліції, суд надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, виходить з наступного.

Відповідно до довідки від 06 травня 2021 року № 1764/12/04-2021, виданої управлінням кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області невикористана відпустка ОСОБА_1 за 2016 рік становить 14 діб, а не як зазначає позивач 15 діб(а.с.73).

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України «Про відпустки» установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цьогоЗакону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону України «Про відпустки»).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 року №260 (далі - Порядок МВС №260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 3 розділу І Порядку МВС №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку МВС №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Відтак, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України(справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки положеннями Закону №580-VIII і Порядком МВС №260, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Дана правова позиція узгоджується із позицією викладеною в постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року по справі №160/10875/19.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним частину щорічної чергової відпустки за 2016 рік у кількості 14 діб. Однак відповідачем протиправно не виплачено ОСОБА_1 таку відпустку за 2016 рік.

Згідно положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач своєю протиправною бездіяльністю позбавляє позивача на грошову компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні зі служби, суд вважає, що для повного захисту порушених прав ОСОБА_1 необхідно:

визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні основної відпустки за 2016 рік у кількості 14 днів (діб);

зобов`язати ГУНП в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні основної відпустки за 2016 рік у кількості 14 днів (діб) виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 .

Стосовно вимог позивача про визнання бездіяльності відповідача щодо невнесення відомостей до наказу №317 о/с від 04.07.2017 про звільнення позивача, щодо нарахування та виплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні основної відпустки за 2016 рік протиправною та зобов`язання відповідача внести зміни до наказу №317 о/с від 04.07.2017 про звільнення позивача зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані дні основної відпустки за 2016 рік, суд зазначає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, обраний судом спосіб захисту є достатнім та належним для захисту порушеного права позивача.

Щодо позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльність ГУНП в Донецькій області щодо невнесення відомостей до наказу № 317 о/с від 04.07.2017 про звільнення позивача щодо нарахування та виплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2015 - 2017 роки;

- зобов`язання ГУНП в Донецькій області внести зміни до наказу № 317 о/с від 04.07.2017 про звільнення позивача зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів (діб) за 2015 - 2017 роки;

- зобов`язання ГУНП в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів (діб) за 2015-2017 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з поліції, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про відпустки" установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки (серед іншого): основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до п. 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються пільги (серед іншого) з використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII.

Згідно з п. 2 статті 92 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Пунктом 10 статті 93 цього ж Закону встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України від 17.03.2014№303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

Разом із тим, суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Крім того, на позивача поширюється дія Закону України "Про національну поліцію", який містить в собі аналогічні норми законодавства щодо виплати грошової компенсації у разі звільнення від проходження служби у Національної поліції.

Таким чином, на час прийняття наказу про звільнення позивача, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 2015 року по 2017 рік.

Така позиція суду узгоджується із правовим висновком у подібній справі, що розглядалась Верховним Судом та наведено обґрунтовану правову позицію у рішенні від 16 травня 2019 року, прийнятого у зразковій справі №620/4218/18, яке набрало законної сили 21 серпня 2019 року після перегляду Великою Палатою Верховного Суду. А саме, при детальному аналізі даної зразкової справи, суд дійшов до висновку про необхідність врахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, оскільки спірні правовідносини є подібними та потребують однакового застосування для забезпечення реалізації законодавства щодо гарантій захисту учасників бойових дій.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач своєю протиправною бездіяльністю позбавляє позивача на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати, суд вважає, що для повного захисту порушених прав ОСОБА_1 необхідно:

визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2015 - 2017 роки;

зобов`язати ГУНП в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2015 - 2017 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення позивача.

Стосовно вимог позивача про визнання бездіяльності відповідача щодо невнесення відомостей до наказу № 317 о/с від 04.07.2017 про звільнення ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2015 - 2017 роки протиправною та зобов`язання відповідача внести зміни до наказу № 317 о/с від 04.07.2017 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2015 - 2017 роки, суд зазначає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки, обраний судом спосіб захисту є достатнім та належним для захисту порушеного права позивача.

Щодо позовних вимог про:

- визнання бездіяльності ГУНП в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, за період з листопада 2015 року по липень 2017 року (включно) - протиправною;

- зобов`язання ГУНП в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по липень 2017 року (включно), суд зазначає наступне.

За змістом частини п`ятої статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», яка регулює питання грошового забезпечення поліцейських, грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»(далі - Закон №1282) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно статті 2 Закону №1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

У частині п`ятій статті 2 Закону №1282 вказано, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України (http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2015/ct/is_c/isc_u/isc2015m_u.html) у листопаді місяці 2015 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у 101 відсотка та складала 102 відсотка.

Відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України (http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2016/ct/is_c/isc_u/isc2016m_u.html) у квітні місяці 2016 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у 103 відсотка та складала 103,5 відсотка.

Статтею 4 Закону № 1282 передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Закону №1282 підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Частиною другою статті 6 Закону №1282визначено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації цих положень Закону №1282 Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2003 №1078затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078).

Порядок №1078 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку).

Пунктом 6 Порядку №1078 встановлено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Посилання відповідача на те, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з 01.11.2017 року після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 №782 «Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», якою абз. 5 п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, після слова військовослужбовців доповнено словом поліцейських, є неприйнятними, оскільки індексацію доходів поліцейських передбачено положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31.01.2019 року у справі № 823/2249/18, які відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, за період з листопада 2015 року по липень 2017 року (включно) та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену індексацію грошового забезпечення, за період з листопада 2015 року по липень 2017 року(включно) підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про:

- визнання дій ГУНП в Донецькій області щодо ненарахованої грошової допомоги позивачу при звільненні з ГУНП в Донецькій області за пільгове обчислення для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідно до п. 4 Постанови КМУ № 393 від 17 липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та статті 9 вказаного Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» протиправними;

- зобов`язання ГУНП в Донецькій області перерахувати одноразову грошову допомогу позивачу при звільненні із розрахунку суми грошового забезпечення на день звільнення, врахувавши вислугу років крім календарного обчислення для виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 4 Постанови КМУ №393 від 17липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та статті 9 вказаного Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»,суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до пункту 23 розділу І Порядку № 260, поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

За приписами частини першої статті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (абз. 2).

Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393).

За приписами пункту 10 Порядку № 393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Позивач вважає, що при обчисленні одноразової грошової допомоги, відповідач повинен був виходити з 18 повних років служби (у пільгову обчисленні), а не з 13 (у календарному обчисленні).

Так, суд вказує, що вищенаведеними нормами визначено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі певного відсотку (у даному випадку 25 %) місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Посилання позивача в обґрунтування своєї позиції стосовно необхідності обчислення одноразової грошової допомоги виходячи з вислуги років у пільговому обчисленні на висновки Верховного Суду в постанові від 11.04.2018 у справі №806/2104/17 є безпідставними, оскільки на підставі системного аналізу наведених вище правових норм, колегія судів дійшла висновку, що поняття календарна вислуга років застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги в розмірі певного відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тобто, Верховий Суд також зазначає, що для визначення розміру допомоги застосовується календарна вислуга років.

Визначена відповідачем кількість років служби позивача в календарному обчисленні ним не оскаржується, заперечень щодо використання при обчисленні допомоги місячного грошового забезпечення у сумі 12253,27 грн також не наведено.

Таким чином, відповідачем правомірно обчислено позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 47860,25 грн.

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахованої грошової допомоги ОСОБА_1 при звільненні з ГУНП в Донецькій області (за 18 років 08 місяців 17 днів) відповідно до п. 4 Постанови КМУ № 393 від 17липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та статті 9 вказаного Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зобов`язання перерахувати одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 при звільненні із розрахунку суми грошового забезпечення на день звільнення (за18 років 08 місяців 17 днів) відповідно до п. 4 Постанови КМУ №393 від 17липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та статті 9 вказаного Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 05.07.2017 по день ухвалення рішення суду, виходячи з середнього заробітку відповідно до абзацу 3 пункту 2 Глави II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 виходячи з суми середньоденної заробітної плати - 491,81 грн, суд зазначає наступне.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В даному випадку має місце спір про право на належні звільненому працівнику суми. Станом на час розгляду даної справи відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу компенсації за невикористані дні відпусток та індексацію грошового забезпечення, тобто не проведено з позивачем остаточного фактичного розрахунку при звільненні.

Підставою для виплати середнього заробітку за час затримку розрахунку буде рішення у даній справі, яким встановлено право позивача на отримання належних сум.

На час розгляду справи відсутні підстави вважати, що відповідачем при нарахуванні та виплаті за цим рішенням суду не буде виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а тому права позивача в цій частині не є порушеними.

При цьому, позивач не позбавлений права звернутись до суду у разі набрання даним рішенням законної сили із відповідним позовом про стягнення середнього заробітку у разі несвоєчасного здійснення фактичного розрахунку відповідачем.

За таких обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, фактично спрямовані на урегулювання тих відносин, які відбудуться в майбутньому, тобто після виконання судового рішення про виплату вихідної допомоги при звільненні, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в даній справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частини першої статті 7 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд приходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн (квитанція від 15.04.2021 року №31849437).

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, заявлених позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність ГУНП в Донецькій області та задовольнив в цій частині позовні вимоги, а також задовольнив в частині стягнення з ГУНП в Донецькій області середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Донецькій області підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 263, пп.15.5 п. 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: пр-т Нахімова, 86, м. Маріуполь, 87517, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2016 рік у кількості 14 днів (діб).

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2016 рік у кількості 14 днів (діб), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2015 - 2017 роки.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2015 - 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 .

Визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по липень 2017 року (включно) протиправною.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по липень 2017 року (включно).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: пр-т Нахімова, 86, м. Маріуполь, 87517, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяті днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 30 червня 2021 року.

Суддя Т.О. Шувалова