Справа № 380/7310/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/7310/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Пушки М.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Григоришина В.В.,

представника третьої особи Крамара Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради Львівської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради Львівської області із вимогою визнати протиправним та скасувати рішення Трускавецької міської ради Львівської міської ради №1876 від 27.08.2020 року «Про відмову в продажі земельної ділянки площею 0,0064 га по АДРЕСА_1 », прийняте на 77 сесії Трускавецької міської ради Львівської міської ради 7 демократичного скликання.

Ухвалою судді від 14.09.2020 року в справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

12.10.2020 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 13.10.2020 року було відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

04.11.2020 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 24.11.2020 року заяву позивача про забезпечення позову було повернено заявнику без розгляду.

03.12.2020 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій вона збільшила позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення №1870 від 27.08.2020 р. Трускавецької міської ради «Про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0037 по АДРЕСА_2 », прийняте на 77 сесії Трускавецької міської ради сьомого демократичного скликання.

21.01.2021 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій вона збільшила позовні вимоги шляхом зобов`язання Трускавецької міської ради розірвати договір оренди земельної ділянки від 19.06.2018 року у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов договору, а саме проведення будівельних робіт без дозвільних документів та у зв`язку з порушенням чинного законодавства при виконанні будівельних робіт.

В судовому засіданні, що відбулось 21.01.2021 року, суд ухвалою без виходу до нарадчої кімнати залучив до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 .

29.04.2021 року від позивача на адресу суду надійшла заява про зменшення позовних вимог та про повернення судового збору.

В підготовчому засіданні, що відбулось 29.04.2021 року ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення до участі в справі співвідповідача та задоволено клопотання про зменшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 26.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Учасниками справи при її розгляді було подано до суду заяви по суті справи письмові відзиви, відповідь на відзив, пояснення.

Відповідно до позиції позивачки, яка нею висловлена, зокрема, в позові, інших письмових заявах, що були подані до суду, вона вважає, що відповідачем було з порушенням приписів чинного законодавства прийнято оспорювані рішення.

Позивачка зазначає, що вона є власницею будинку на АДРЕСА_3 . При цьому, на даній вулиці знаходиться також фактично не використовувана земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:0037, яка перебуває в оренді ОСОБА_3 . У 2020 році остання звернулася до міської ради з клопотанням про продаж такої земельної ділянки, однак, з огляду на неподання заявницею необхідних документів, рішенням Трускавецької міської ради від 02.07.2020 року №1804 у цьому було відмовлено.

У подальшому, маючи намір здійснити облаштування даної території, її благоустрій, позивачка звернулася до Трускавецької міської ради зі заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки для благоустрою. Проте, рішенням від 27.08.2020 року №1870 відповідач відмовив ОСОБА_1 у наданні відповідного дозволу з мотивів перебування такої ділянки у користуванні ОСОБА_3 , яка не надала письмової згоди на вилучення ділянки, а також через не вказання бажаного цільового призначення землі.

У той же час, на розгляд сесії міської ради було вчергове винесене питання про продаж земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0037 ОСОБА_3 , щодо чого оприлюднено проект відмовного рішення. Однак, під час сесії Трускавецької міської ради відповідний проект було змінено та прийнято рішення від 27.08.2020 року №1876, яким вирішено замовити роботи по проведенню експертної грошової оцінки для продажу земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0037 площею 0,0064 га, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (будівництво офісних приміщень), покупець ОСОБА_3

ОСОБА_1 вважає, що міська рада протиправно прийняла рішення від 27.08.2020 року №1876, оскільки не було проведено торгів щодо її продажу. А крім того, таке рішення суперечить раніше прийнятому та не скасованому рішенню від 02.07.2020 року №1804 з цього ж питання. У зв`язку з чим, зазначене рішення позивачка оцінює як протиправне й таке, що підлягає скасуванню.

Окрім того, позивачка вважає протиправним і рішення Трускавецької міської ради від 27.08.2020 року №1870, яким їй було відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0037. ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_3 набула дану ділянку в користування незаконно, ділянка розташована поблизу будинку позивачки й не придатна для будівництва та може бути використана лише для благоустрою.

У зв`язку з чим, позивачка вважає свої вимоги повністю обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до позиції відповідача, яка висловлена у відзиві, інших письмових заявах, що були подані до суду, він вважає вимоги позивача безпідставними.

Трускавецька міська рада зазначає, що оскаржувані рішення були прийняті відповідно до встановленої процедури та відповідають компетенції міської ради.

При цьому, відповідач зауважує, що позивачка, звертаючись зі заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, не надала необхідних документів і не оформила свою заяву відповідно до вимог закону. Зокрема, не дивлячись на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:0037 перебувала в оренді ОСОБА_3 , позивачка не надала заяви про відмову користувача від земельної ділянки.

Також, на переконання відповідача, його рішення за зверненнями ОСОБА_3 узгоджуються з виключною компетенцією органу місцевого самоврядування щодо розпорядження землею. Більш того, міська рада стверджує, що таке рішення жодним чином не стосується прав чи інтересів позивачки, а стосується правовідносин між міською радою та третьою особою, що є підставою для відмови в позові.

Таким чином, відповідач підстав для задоволення позовних вимог не вбачає.

Третьою особою було заперечено проти позову з підстав, що аналогічні доводам відповідача. А також, третя особа акцентувала на відсутності в ОСОБА_1 права на позов, з огляду на те, що спірні рішення стосуються винятково ОСОБА_3 .

Відтак, сторона ОСОБА_3 вважає, що позов безпідставним і таким, що до задоволення не підлягає.

У судових засіданнях позивачка заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні тим, які викладені у письмових заявах до суду, просила позов задовольнити. Представник відповідача у судових засіданнях позов не визнав, ствердив про його безпідставність, а тому, просив у задоволенні позову відмовити. Проти позову заперечував і представник третьої особи.

Розглянувши доводи та заперечення сторін, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору оренди від 19.06.2018 року ОСОБА_3 є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0037 площею 0,0064 га. Строк оренди 3 роки. Договір укладено згідно з рішенням Трускавецької міської ради від 31.05.2018 року №931.

Як засвідчується матеріалами справи, рішенням Трускавецької міської ради від 02.07.2020 року №1804 було відмовлено в продажі земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0037 у зв`язку з неподанням документів, необхідних для прийняття рішення відповідно до вимог ст. 128 Земельного кодексу України.

Окрім того, рішенням Трускавецької міської ради від 27.08.2020 року №1870 відповідач відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0037 для благоустрою. Рішення обґрунтоване відсутністю нотаріальної згоди користувача на вилучення ділянки, а також через не вказання заявницею бажаного цільового призначення землі.

Установлено також, що рішенням Трускавецької міської ради від 27.08.2020 року №1876 було ухвалено замовити роботи по проведенню експертної грошової оцінки для продажу земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0037 площею 0,0064 га, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (будівництво офісних приміщень), покупець ОСОБА_3 .

Однак, вважаючи рішення від 27.08.2020 року №1870 і від 27.08.2020 року №1876 такими, що порушують її права та інтереси, оцінюючи їх як протиправні, ОСОБА_1 оскаржила їх до суду за цим позовом.

У зв`язку з чим, установивши необхідні дійсні обставини справи, суд, вирішуючи даний спір, керуючись принципом змагальності сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ураховуючи визначений законом обов`язок з доказування в такій категорії справи, постановляючи рішення виходить із наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Таким чином, слід підкреслити, що вирішення питання про надання земельної ділянки комунальної форми власності у власність чи користування та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо її відведення, в разі перебування такої ділянки у користуванні іншої особи, обов`язковим є надання письмової згоди землекористувача, засвідченої нотаріально, на вилучення такої земельної ділянки.

У нашому випадку, як уже було встановлено судом, земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:0037 у 2020 році перебувала в оренді ОСОБА_3 згідно з відповідним договором оренди.

При цьому, ОСОБА_1 , звертаючись із заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0037 площею 0,0064 га для благоустрою, не подала письмової згоди ОСОБА_3 на вилучення цієї ділянки у останньої (як землекористувача).

Отже, відповідачем було правомірно відмовлено у наданні такого дозволу ОСОБА_1 , а тому, підстав для визнання протиправним і скасування рішення Трускавецької міської ради від 27.08.2020 року №1870 суд не вбачає.

Щодо рішення Трускавецької міської ради від 27.08.2020 року №1876 суд відзначає, що воно прийняте відповідно до компетенції міської ради у земельній сфері, зокрема, це кореспондує приписам п.п. «а», «б» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України, які передбачають, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, суд не знаходить приводів для висновку про суперечності прийнятого рішення повноваженням відповідача.

У частині ж вирішення того самого питання, щодо якого раніше Трускавецькою міською радою було прийняте негативне рішення, слід зауважити, що рішенням міської ради від 02.07.2020 року №1804 було відмовлено в продажі ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0037. Натомість рішенням Трускавецької міської ради від 27.08.2020 року №1876 було ухвалено замовити роботи по проведенню експертної грошової оцінки для продажу земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0037 площею 0,0064 га, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (будівництво офісних приміщень), покупець ОСОБА_3 .

Відтак, за своїм змістом ці рішення регулюють відмінні питання, позаяк, останнім із рішень постановлено замовити й провести оцінку землі, а не здійснити її продаж.

Більш того, у цій частині суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 9 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у позовній заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначаються обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав (свобод, інтересів) осіб у сфері публічно-правових відносин, а матеріальне право на позов в адміністративному судочинстві щодо оскарження бездіяльності, дій чи рішення суб`єкта владних повноважень визнається саме за тими особами, яких вони безпосередньо стосуються, тобто тих, для кого вони породжують, змінюють або припиняють певні правовідносини.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. А гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відтак, для задоволення позову в адміністративній справі суд повинен установити передусім, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущенням бездіяльності) суб`єктом владних повноважень безпосередньо порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача й що прийняте судом рішення може призвести до ефективного поновлення таких прав, свобод чи інтересів позивача (тобто, повинна бути встановлена існуюча матеріально-правова заінтересованість позивача).

У той же час, відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) оспорюваними бездіяльністю, діями чи рішеннями або невідповідність обраного способу його захисту способам, визначеним чинним законодавством, чи неможливість ефективного порушення такого права, є підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд зазначає, що дійсне порушення певних прав та інтересів особи, як передумова для судового захисту, а також необхідність його ефективності (тобто, забезпечення внаслідок цього реального поновлення порушеного права), кореспондує положенням ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, право на оскарження бездіяльності, дій чи рішень суб`єкта владних повноважень надано тій особі, прав, свобод та інтересів якої вони безпосередньо стосуються. В іншому разі, вимога, звернена до адміністративного суду, є безпідставною, а її задоволення не може призвести до ефективного відновлення прав та інтересів позивача.

Указані висновки кореспондують позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №9901/22/17, від 06.06.2018 у справі №800/489/17, від 06.02.2019 у справі №9901/815/18, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2018 року в справі №826/6074/16, від 20.02.2019 року в справі №522/3665/17, від 12.11.2019 року в справі №809/4335/15.

У цьому контексті суд також відзначає, що акти суб`єктів владних повноважень поділяються, зокрема, на нормативно-правові та індивідуальні.

Так, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативно-правовий акт це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування, а відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, індивідуальний акт це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Оспорюване рішення Трускавецької міської ради від 27.08.2020 року №1876 слід оцінювати власне як акт індивідуальної дії, позаяк, він володіє притаманними для цього ознаками. Таким чином, таке рішення як акт індивідуальної дії породжує публічно-правові відносини між обмеженим колом суб`єктів, до яких позивачка не відноситься.

Суд наголошує на тому, що у даному випадку ОСОБА_1 як позивачкою не доведено того, що вона є безпосереднім учасником відповідних правовідносин публічно-правового характеру, які породжуються та регулюються оспорюваним рішенням міської ради від 27.08.2020 року №1876, що воно стосується позивачки чи породжує саме для неї які-небудь наслідки в публічно-правовій площині.

Саме по собі проживання ОСОБА_1 поблизу земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0037 або ж проста незгода з якими-будь рішеннями органів місцевого самоврядування, не наділяє позивачку повноваженнями звертатися до суду в загальних чи абстрактних інтересах правопорядку.

Матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про порушення цим оспорюваним рішенням прав позивачки чи застосування такого рішення по відношенню до останньої.

Таким чином, суд відзначає, що не будучи учасником певних публічно-правових відносин, відповідно, не маючи реально існуючого спору в його межах, позивачка не має належних підстав для вимоги щодо вирішення судом певних аспектів таких правовідносин, а також, позивачка не володіє універсальними контрольними чи наглядовими функціями та не наділена компетенцією забезпечувати публічний правопорядок (зокрема, оскаржуючи в судовому порядку ті рішення, які вона вважає неправомірними), тобто, вона не може діяти ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з чим, зазначене свідчить для безпідставність вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправним і скасування рішення Трускавецької міської ради Львівської міської ради від 27.08.2020 року №1876.

Інші ж установлені судом обставини цієї справи, з урахуванням застосовних норм чинного законодавства України, вказують на необґрунтованість інших вимог позивачки.

Відповідно до положень ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи не засвідчують належної обґрунтованості вимог, з якими звернулася до суду позивачка. Натомість, відповідачем спростовано заявлені позивачкою вимоги і доведено правомірність своїх рішень.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами й іншими учасниками справи докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради Львівської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.06.2021 року.

Суддя Сасевич О.М.