Справа № 200/5821/21
Суддя: Черникова А.О.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 р. Справа№200/5821/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черникової А. О., розглянувши Анікєєнко Олега Івановича (адреса проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях (юридична адреса: 84300, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, буд. 56, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31 грудня 2015 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31 грудня 2015 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив військову службу в Управлінні Служби Безпеки України в Донецькій області з 27 грудня 2001 року по 31 грудня 2015 року. При звільненні зі служби, відповідач не провів виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У зв`язку з настанням особливого періоду, він не мав змоги своєчасно використати додаткову відпустку за 2015 рік. 10 лютого 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015 рік, однак йому було відмовлено. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а. с. 14-15).

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини 1 статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

28 травня 2021 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача та зазначив, що з системного аналізу положень чинного законодавства можна прийти до висновку, що під терміном «додаткова відпустка», який використовується в абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон), слід розуміти «щорічну додаткову відпустку». Комплексне застосування п. 4, а також абз. 2-4 п. 14 ст. 10-1 Закону свідчить про те, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, які звільняються зі служби, здійснюється за невикористані дні «щорічної основної відпустки», «щорічної додаткової відпустки» та «відпустки військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей». В свою чергу, додаткова відпустка, передбачена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки», яка надається учасникам бойових дій, не належить до «щорічної основної відпустки», «щорічної додаткової відпустки» та «відпустки військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей». Отже, оскільки «додаткова відпустка учасникам бойових дій» не належить до відпусток, визначених в абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону, то за її невикористання не може бути виплачена компенсація. Просив врахувати висновки Верховного Суду, визначених у постановах від 05.09.2018 р. у справі № 750/9956/17, від 27.06.2018 р. у справі № 724/1511/16-ц, від 13.06.2018 р. у справі № 545/1881/16-а, щодо неможливості виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій. На підставі чого просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а. с. 26-30).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у задоволенні клопотання Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено (а. с. 37).

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданий Приморським РС УДМС України в Запорізькій області 29 грудня 2015 року, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26 вересня 2017 року № , РНОКПП НОМЕР_1 (а. с. 4-6).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 20 серпня 2015 року позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а. с. 6).

Згідно довідки Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 29 листопада 2017 року за вихідним № 1271, ОСОБА_1 у період з 15 липня 2014 року по 31 жовтня 2014 року, з 01 листопада 2014 року по 22 грудня 2014 року, з 10 січня 2015 року по 31 травня 2015 року, з 11 червня 2015 року по 30 червня 2015 року та з 10 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичної операції в районі проведення антитерористичної операції м. Краматорськ Донецької області. (а. с.10).

Згідно архівної довідки Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 15 січня 2019 року за вихідним № 78/2/40-65 нт, ОСОБА_1 з 27 грудня 2001 року по 31 грудня 2015 року проходив військову службу в Управлінні СБУ в Донецькій області. З 31 грудня 2015 року звільнений з військової служби за п. п. «б» п. 61 та п. п. «г» п. 62 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі) Положення про проходження військової служби військовослужбовцям Служби безпеки України в запас ЗС України та виключений зі списків особового складу наказом УСБУ в Донецькій області від 30 грудня 2015 року № 408-ос з 31 грудня 201 року (а. с. 11).

10 лютого 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015 рік.

Листом відповідача від 16 лютого 2021 року за вихідним № 78/2/15/А-38/11/149, повідомив позивача про відсутність підстав для виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій (а. с. 8).

Вирішуючи даний спір, суд виходив з наступного.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі за текстом - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-ХІІ (далі за текстом - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Так, статтею 162 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 р. №504/96-ВР (далі за текстом - Закон №504/96-ВР) встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

На підставі частини 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ (далі за текстом - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Частиною 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з частиною 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

З огляду на частину 19 статті 101 Закону № 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. №3543-ХІІ та Законі України «Про оборону України» від 06.12.1991 р. №1932-ХІІ.

Таким чином, під час особливого періоду з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію припиняється надання військовослужбовцям додаткової відпустки передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 162 Закону України «Про відпустки».

Разом з тим, відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Із системного аналізу зазначених норм суд дійшов висновку, що припинення надання відпустки під час особливого періоду не свідчить про втрату особою права на таку відпустку, оскільки у разі невикористання додаткової соціальної відпустки протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період. Тобто право на додаткову відпустку може бути реалізовано особою одним із двох способів: шляхом безпосереднього отримання такої відпустки або ж шляхом виплати грошової компенсації за невикористану відпустку.

Суд враховує, що під час дії особливого періоду лише припиняється фактичне надання військовослужбовцям додаткових відпусток, зокрема передбачених пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 162 Закону України «Про відпустки», що є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на безпосереднє використання додаткової відпустки. Однак обмеження щодо одного із двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, гарантованого пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 162 Закону України «Про відпустки».

При цьому суд зазначає, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки та невикористані дні додаткової відпустки, в т. ч. й додаткової відпустки як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Викладене узгоджується з висновками Верховного Суду наведеними у рішенні від 16 травня 2019 року за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18 (провадження № Пз/9901/4/19) та висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 21 серпня 2019 року у зазначеній справі.

Відтак, при звільненні з військової служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Суд зазначає, що право на вказану додаткову відпустку у позивача виникло після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» від 14 травня 2015 року №426-VIII, а саме у липні 2015 року.

З урахуванням встановлених судом обставин, адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положень Закону України «Про судовий збір», судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 3, 5-9, 12, 15, 18, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 94, 139, 241-243, 245, 246, 258, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях (юридична адреса: 84300, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, буд. 56, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби з 31 грудня 2015 року.

Зобов`язати Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях (юридична адреса: 84300, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, буд. 56, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби з 31 грудня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно приписів підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений та підписаний 30 червня 2021 року.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.О.Черникова