Справа № 420/7174/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7174/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, відмови, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в призначенні пенсії від 01.06.2020 року №92 та відмову №5621-5064/Б-02/8-1500/21 від 08.04.2021 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 30.09.2019 із врахуванням пільгового стажу з 13.07.1982 по 14.10.1996 на посаді газоелектрозварника у ВАТ ХК «Краян».

В обґрунтування позовних вимог позивач, з посиланням на прийняте рішення по справі №420/1999/21, вказує, що на його виконання він звернувся з виконавчим листом до другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Постановою від 03.03.2021р. виконавче провадження закінчено, оскільки до другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесi Пiвденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов лист головного управління ПФУ в Одеській області про виконання вимог судового рішення.

Як вказано у позові, всупереч мотивувальній частині судового рішення, заяву про призначення пенсії від 30.09.2019р. переглянуто, але без урахування висновків суду щодо зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 13.07.1982р. по 14.10.1996р. на посаді газоелектрозварника у ВАТ ХК «Краян». Також ГУ ПФУ в Одеській області надано відмову щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 від 08.04.2021р. де зазначено, що стаж позивача 33 роки 6 місяців (стаж пораховано станом на 31.12.2019р.), а пільговий складає лише 5 років 5 місяців.

Тобто, як стверджує позивач, після рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2020 р. з урахуванням його висновків, пільговий стаж не було враховано.

Ухвалою суду від 05.05.2021 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду позивачем усунено недоліки адміністративного позову.

Ухвалою суду від 19.05.2021 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Вказаною ухвалою судом зобов`язано відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати до суду належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та належним чином засвідчені копії документів на підтвердження обставин, що послугували підставою для вчинення оскаржуваних дій.

02.06.2021 року (вх.№28424/21) від представника відповідача на виконання вимог ухвали суду від 19.05.2021 року надійшли матеріали пенсійної справи позивача.

04.06.2021 року за вх.№29221/21 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не визнає даний адміністративний позов виходячи з наступного.

Як вказує відповідач, необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону №1058-IV є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, зайнятість повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, наявність стажу роботи на зазначених роботах, також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Підтвердження права на пільгове забезпечення здійснюється на підставі записів у трудових книжках працівників та уточнюючих довідок, виданих підприємствами на підставі первинних документів про характер виконуваної роботи та умови праці, а також про безпосередню зайнятість протягом повного робочого дня на роботах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення та у разі ліквідації підприємства за рішенням комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

У відзиві вказано, що враховуючи та урахуванням висновків суду по справі №420/1999/20, Головним управлінням повторно було розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV. Під час розгляду вищевказаної заяви та при визначенні права на призначення пенси були розглянуті надані згідно з розпискою-повідомленням документи позивачем під час звернення, та за результатами розгляду заяви та наданих документів, та з урахуванням висновків суду, Головним управлінням 01.06.2020 прийнято рішення № 92 щодо відмов ОСОБА_1 в призначені пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з відсутністю пільгового стажу.

Як стверджує відповідач, на день звернення страховий стаж позивача становить 33 роки 6 місяців, стаж пільгової роботи за Списком № 2 - 5 років 5 місяців. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 13.07.1982 по 14.10.1996.

Також у відзиві, з посиланням на рішення по справі №420/6959/20 та приписи ст.382, ст.383 КАС України зазначено, що якщо позивач вважає, що рішенням, дiєю чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не звертатись до суду з новою позовною заявою.

А отже, на думку відповідача, Головне управління не порушувало прав, свобод та інтересів позивача, а діяло лише на підставі норм діючого законодавства України.

Крім того, як вказує відповідач вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 30.09.2019 із врахуванням пільгового стажу з 13.07.1982 по 14.10.1996 на посаді газоелектрозварника у ВАТ ХК «Краян» є втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

Згідно з записами трудової книжки позивача, НОМЕР_2 , дата заповнення 15 липня 1982 року, ОСОБА_1 зокрема, з 13.07.1982 року по 14.10.1996 року працював на посаді електрогазозварника в Одеському виробничому об`єднані важкого кранобудування «ім. Январского восстания» (22.03.1994 року перейменовано в АО «Краян»).

30.09.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії, яка прийнята 30.09.2019 року та зареєстрована за № 5691.

Згідно з розпискою-повідомленням до заяви про призначенням пенсії, разом із нею позивачем були додані:

- довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру № НОМЕР_1 ; заява про призначення/перерахунок пенсії № 5691;

- паспорт/посвідка НОМЕР_3 ;

- трудова книжка або документи про стаж № НОМЕР_4 ;

- довідка про стаж № НОМЕР_5 , 2138-Б-11.1-21, 2139-Б-11.1-21, 2140-Б-11.1-21;

- особова картка Т-2 № 1194, 02-13/2;

- диплом (свідоцтво, атестат) про навчання № 277;

- довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 р. № 1658-Б-11.1-21;

- довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, накази про затвердження атестації робочого місця: строк подання (дата) 29.12.2019; дата подання документа 01.11.2019 року;

- заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк), інший документ довідка про заробітну плату, фотокартка: строк подання (дата) 29.12.2019 року.

Позивачем відповідачу була подана довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.12.2019 року № 02-13/26/12-01/19 (а.с.17), яка видана Відкритим акціонерним товариством Холдингова компанія «КРАЯН» позивачу про те, що ОСОБА_1 працював повний робочий день на Одеському виробничому об`єднанні тяжкого кранобудування імені Січневого Повстання і за період з 13.07.1982 року по 14.10.1996 року виконував повний робочий день електрогазозварювальні роботи (інших робіт не здійснював) за професією, посадою електрогазозварювальника, що передбачена Списком № 2.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Одеської області № 92 про відмову в призначенні пенсії від 23.12.2019 року (а.с.78), розглянувши заяву № 5691 від 30.09.2019 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в призначенні пенсії відмовлено.

Відповідно до змісту вказаного рішення, його прийнято з таких підстав:

- згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) чоловіки, які працювали в важких і шкідливих умовах праці за Списком № 2 мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 55 років, при наявності в період з 01.04.2019 по 31.03.2020 не менше 27 років 6 місяців страхового стажу, з них не менше 12 років 6 місяців на роботах за Списком № 2. Працівникам, які мають не менше половини стажу пільгової роботи, пенсії призначаються із зниженням пенсійного віку: на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

- на день звернення страховий стаж ОСОБА_1 становить 33 роки, 6 місяців стаж роботи за Списком № 2 5 років 5 місяців. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 13.07.1982 по 14.10.1996. Згідно постанови від 11.03.1994р. № 162 про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах передбачені електрогазозварники, зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки. Згідно довідки № 02-13/29/10-04/19 від 29.10.2019р. та записів трудової книжки ОСОБА_1 вищезазначені роботи не виконував;

- право на пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набуде в 60 років.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії № 92, позивач звернувся до суду (справа №420/1999/20).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/1999/20 від 29.04.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.12.2019 р. № 92 про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 5691 від 30.09.2019 року про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач, наданої судом у рішенні;

- відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

У даному рішенні суду міститься висновок про те, що позиція відповідача зі спірних питань є помилковою, такою, що не відповідає положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини та/або фактичним обставинам справи, обмежує позивача у законодавчо встановленому праві, покладаючи на нього надмірний тягар негативних наслідків спірних правовідносин за відсутності його вини; оскаржуване рішення від 23.12.2019 р. № 92 про відмову в призначенні пенсії прийняте відповідачем: не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Так, у рішенні встановлено: «…і трудова книжка позивачем надана, і відповідні записи з 13.07.1982 року по 14.10.1996 року про роботу позивача на посаді електрогазозварника в ній є, і в поданій позивачем довідці зазначено, що у вказаний період він виконував повний робочий день електрогазозварювальні роботи та працював за професією, посадою електрогазозварювальника, що передбачена Списком № 2.

При цьому, при прийнятті оскарженого рішення відповідачем безпідставно зроблено акцент лише на тому, що згідно довідки № 02-13/29/10-04/19 від 29.10.2019 р. та записів трудової книжки ОСОБА_1 вищезазначені роботи (електрогазозварники, зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки) не виконував.

… даними Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.12.2019 року № 02-13/26/12-01/19, виданої Відкритим акціонерним товариством Холдингова компанія «КРАЯН» позивачу, спростовано підстави для прийняття оскарженого рішення, а саме що позивач, нібито, не виконував роботи згідно постанови від 11.03.1994 р. № 162.

… як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити особу її конституційного права на соціальний захист, зокрема, на призначення пенсій за віком на пільгових умовах за наявності всіх інших підстав, передбачених законодавством для реалізації такого права.

… Згідно зі змістом оскарженого рішення його прийнято із посиланням на постанову від 11.03.1994 р. № 162 про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, яка втратила чинність на підставі постанови КМ № 36 від 16.01.2003.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, дія застосованої відповідачем постанови об`єктивно не розповсюджується на не зарахований відповідачем до пільгового стажу позивача період роботи, зокрема, з 13.07.1982 р. по 10.03.1994 р.

… що посада електрогазозварника у спірний і по даний час включена до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

Тобто, приймаючи рішення по справі №420/1999/20 суд встановив право позивача на зарахування до пільгового стажу за списком №2 періодів його роботи з 13.07.1982 по 14.10.1996 на посаді газоелектрозварника у ВАТ ХК «Краян».

01.06.2020 року відповідач, розглянувши повторно заяву № 5691 від 30.09.2019 р. та рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/1999/20 від 29.04.2020 р., прийняв рішення № 92 Про відмову в призначенні пенсії (а.с.17), яким позивачу щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно ст. 114 р.ХIV-I Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в призначенні пенсії відмовлено.

Відповідно до змісту вказаного рішення, його прийнято з таких підстав:

- згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) чоловіки, які працювали в важких і шкідливих умовах праці за Списком № 2 мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 55 років, при наявності в період з 01.04.2019 по 31.03.2020 не менше 27 років 6 місяців страхового стажу, з них не менше 12 років 6 місяців на роботах за Списком № 2. Працівникам, які мають не менше половини стажу пільгової роботи, пенсії призначаються із зниженням пенсійного віку: на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

- на день звернення страховий стаж ОСОБА_1 становить 33 роки, 6 місяців стаж роботи за Списком № 2 5 років 5 місяців. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 13.07.1982 по 14.10.1996. Згідно постанови від 11.03.1994р. № 162 про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах передбачені електрогазозварники, зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки. Згідно довідки № 02-13/29/10-04/19 від 29.10.2019р. та записів трудової книжки ОСОБА_1 вищезазначені роботи не виконував;

- право на пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набуде в 60 років.

Також, у рішенні роз`яснено право позивача на оскарження його, в тому числі, у судовому порядку.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії № 92 від 01.06.2020 року, позивач звернувся до суду (справа №420/6959/20).

Ухвалою суду від 02.10.2020 року по справі №420/6959/20 судом закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок його пенсії.

08.04.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом №5621-5064/Б-02/8-1500/21 (а.с.23) повідомило позивача про те, що після виконання рішення суду страховий стаж ОСОБА_1 становить 33 років, 6 місяців (стаж враховано по 31.12.2019), пільговий стаж 5 років 5 місяців.

У листі вказано, що оскільки пільгового стажу недостатньо, рішенням від 01.06.2020 № 92 призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відмовлено.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в призначенні пенсії від 01.06.2020 року №92 та відмову №5621-5064/Б-02/8-1500/21 від 08.04.2021 року протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

При цьому суд зазначає, що підстави звернення позивача до суду із позовом по справі №420/6959/20 та підстави звернення позивача до суду із даним позовом не є ідентичними.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Сукупність правових норм дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Саме такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховується до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим постановою УПФ України від 10 листопада 2006 року № 18-1, підтвердження таких періодів роботи здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісії). Комісії створюються при головних УПФ України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов`язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів ПФ України, Державної служби України з питань праці.

Суд зазначає, що наданими довідками та трудовою книжкою доведено пільговий характер роботи позивача, відомостей щодо його звільнення у цей період трудова книжка не містить, відомості про надання позивачу безоплатних відпусток або документів, що в цей період він не працював,- в матеріалах справи відсутні.

При цьому Верховним Судом неодноразово повторювався висновок про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення (позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.).

Як вже вказано судом, приймаючи рішення по справі №420/1999/20 суд також фактично встановив право позивача на зарахування до пільгового стажу за списком №2 періодів його роботи з 13.07.1982 по 14.10.1996 на посаді газоелектрозварника у ВАТ ХК «Краян».

При вирішення даної адміністративної справи безпосереднім дослідженням доказів, що у ній наявні, суд встановив право позивача на зарахування до пільгового стажу за списком №2 періодів його роботи з 13.07.1982 по 14.10.1996 на посаді газоелектрозварника у ВАТ ХК «Краян»

Таким чином при визначенні пільгового стажу роботи позивача за списком №2 у відповідача наявний обов`язок зарахувати до нього роботи з 13.07.1982 по 14.10.1996 на посаді газоелектрозварника у ВАТ ХК «Краян».

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд, в першу чергу, виходить з того, що предметом позову у даній справі є наявність права на призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 30.09.2019 із врахуванням пільгового стажу з 13.07.1982 по 14.10.1996 на посаді газоелектрозварника у ВАТ ХК «Краян».

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

В даному випадку, суд зазначає, що на виконання рішення по справі №420/1999/20 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 5691 від 30.09.2019 року про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач, наданої судом у рішенні, відповідач прийняв нове рішення, яким відмовив у призначенні позивачу пенсії.

Доводи відповідача про необхідність перевірки правомірності вказаного рішення в порядку, визначеному ст.ст.382, 383 КАС України, на думку суду, є необґрунтованими, оскільки, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що при примусовому виконанні рішення суду по справі №420/1999/20 щодо повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії, прийнято постанову ВП №64036412 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із виконанням виконавчого документу.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до ч.7 ст.78 КАС України правова оцінка, надана судом в ухвалі від 02.10.2020 року по справі №420/6959/20 при розгляді даної справи, не є обов`язковою для суду.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що розглядаючи справу № 5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 червня 2013 року наголосив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Конституцією України (частина перша статті 8 та частина перша статті 129) гарантується, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права; суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.

Крім того, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (статті 2, 6, 48) встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року; далі - Конвенція) Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, передбачені цією Конвенцією.

З спору, що виник між сторонами вбачається, що він триває майже два роки та станом на червень 2021 року остаточно не вирішений.

В той же час, за встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в призначенні пенсії від 01.06.2020 року №92, а отже, вказане рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача про скасування відмови №5621-5064/Б-02/8-1500/21 від 08.04.2021 року, суд зазначає, що з вказаними реквізитами відповідачем складено лист за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 .

В розумінні статті 5 КАС України лист №5621-5064/Б-02/8-1500/21 від 08.04.2021 року не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Натомість рішенням суб`єкта владних повноважень, яким порушено право позивача на пенсію є саме рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в призначенні пенсії від 01.06.2020 року №92

Зважаючи на вказане, суд не вбачає підставі для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування листа від 01.06.2020 року №92.

Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 30.09.2019 із врахуванням пільгового стажу з 13.07.1982 по 14.10.1996 на посаді газоелектрозварника у ВАТ ХК «Краян», суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1.7 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно з п.1.8 Порядку №22-1 особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.7 цього розділу.

Відповідно до п.1.8 Порядку №22-1 особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.7 цього розділу.

Отже, за наявності законодавчо визначених підстав, особі призначається пенсія з дати подання відповідної заяви про її призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату прийняття відповідачем рішення про відмову у призначення позивачу пенсії ОСОБА_1 виповнилось 55 років, його страховий стаж склав більше 33 років, з них понад 12,5 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, тобто він має необхідний стаж роботи відповідно до згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При відмові у призначенні пенсії ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області не було встановлено інших підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком.

Тобто, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України Одеської області розглянув заяву позивача по суті та за її розглядом прийняв рішення про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 з підстав, які визнані судом необґрунтованими та такими, що не можуть бути застосовані у даних правовідносинах, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази та норми чинного законодавства.

Отже, в даному випадку, за встановлених судом обставин, оскільки відповідачем розглянуло заяву позивача по суті та прийняло рішення по суті заяви ОСОБА_1 відповідні повноваження відповідача щодо призначення пенсії в даних спірних правовідносинах не є дискреційними повноваженнями.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 30.09.2019 із врахуванням пільгового стажу з 13.07.1982 по 14.10.1996 на посаді газоелектрозварника у ВАТ ХК «Краян» також підлягають задоволенню з урахуванням положень ч.2 ст.9 КАС України шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 30.09.2019 із врахуванням пільгового стажу з 13.07.1982 по 14.10.1996 на посаді газоелектрозварника у ВАТ ХК «Краян»

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання даного адміністративного позову позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 25.06.2021 року.

Таким чином, слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, відмови, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в призначенні пенсії від 01.06.2020 року №92.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 30.09.2019 із врахуванням пільгового стажу з 13.07.1982 по 14.10.1996 на посаді газоелектрозварника у ВАТ ХК «Краян».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.15.5 ч.І Перехідних положень КАС України апеляційна скарга подається до або через відповідні суди, а матеріали справи витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, )

Суддя П.П. Марин