Справа № 716/928/21
Суддя: Пухарєва    О. В.
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 716/928/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2021 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючої судді Пухарєвої О.В.,

за участю

секретаря судового засідання Кульки О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Мединської Оксани Романівни та Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника Данищука В.В. звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Мединської Оксани Романівни та Головного Управління національної поліції у Львівській області про скасування постанови серії ЕАН №3983266 від 28.03.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 28.03.2021 інспектором Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Мединською О.Р. відносно нього винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення за те, що він 28.03.2021, о 05:26 в м.Золочів вул. Об`їзна, керуючи транспортним засобом MERSEDES-BENZSPRINTER 319 CDI д.н.з. НОМЕР_1 проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ ПДР, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Позивач вважає, що вказана постанова винесена із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказав, що 28.03.2021 близько 05:30 год. він рухався по вулиці Об`їзній в м.Золочів Львівської області на транспортному засобі марки MERSEDES-BENZSPRINTER 319 CDI державний номерний знак НОМЕР_1 . На одному із вуличних перехресть був розміщений світлофор. Під`їжджаючи до вказаного світлофора, на якому в той час світило зелене світло, а в послідуючому почало миготіти, він переконавшись що будь-яких інших транспортних засобів не було, продовжив рух. Проїхавши дане перехрестя, його було зупинено працівниками поліції, які попросили його пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Причиною зупинки зазначили, що він , керуючи транспортним засобом проїхав на жовте світло світлофора, яке переключилось на червоне. Позивач зазначає, що не визнав своєї вини у пред`явленому йому порушенні і попросив представити докази. Працівники поліції відмовили йому в пред`явленні будь-яких доказів, вказавши, що вразі потреби вони будуть надані в суді. Крім того, працівниками поліції було повідомлено йому, що відносно нього буде складено постанова про адміністративне правопорушення. Він в свою чергу просив надати письмові пояснення, однак в цьому йому було відмовлено. Він відмовився підписувати постанову, яку постановлено поліцейськими. Працівники поліції знову перевіривши посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, дозволили йому продовжити рух. При цьому повідомили, що постанова буде направлена йому поштовим листом. Також позивач зазначає, що інспектором при винесенні постанови не керувався жодними допустимими доказами, які б підтверджували вину у скоєнні правопорушення.

За таких обставин позивач вважає, що відсутні докази наявності події та його вини у вчиненні правопорушення за ч.2 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим просить скасувати оскаржувану постанову.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача адвоката Данищука В.В. до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, з підстав вказаних у позовній заяві, просили задовольнити.

Відповідач інспектор Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Мединська О.Р., будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. До суду надійшла заява від т.в.о. начальника Золочівського РВП ГУНП у Львівській області В.Брошко про неможливість її явки в судове засідання у зв`язку з перебуванням на лікуванні. Просив розглядати справу без участі Мединської О.Р .

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Львівській області в судове засідання не з`явився, не дивлячись на своєчасне та належне його повідомлення про час та місце судового розгляду справи.

Відзивів на позовну заяву з відповідними доказами, від відповідачів до суду не надходило.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За вказаних обставин, справу розглянуто без участі сторін.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За умовами ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше, як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо; неупереджено; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 28.03.2021 інспектором Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Мединською О.Р. винесено постанову ЕАН №3983266 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 28.03.2021, о 05:26 в м. Золочів вул. Об`їзна, керуючи транспортним засобом MERSEDES-BENZSPRINTER 319 CDI д.н.з. НОМЕР_1 проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ ПДР - порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Згідно диспозиції ч. 2 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.

Згідно із ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищенаведені приписи законодавства, обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладається законом на відповідача.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом встановлено, що обставини оскарження позивачем постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідача, як суб`єкта владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування правомірності своїх дій, відповідачами залишено без будь-якого на то реагування та суду не надано будь-яких доказів на доведення законності складеної постанови та доведеності факту наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України. Також суду не було надано відзиву на позов, чи то матеріалів, які стали підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте, в п.7 оскаржуваної постанови не зазначено жодних доказів, що до неї додаються (а.с.12). Отже в постанові не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 122 КУпАП.

З огляду на наведене, відомості, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення. Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду правопорушення, якому передує фіксування цього діяння.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, враховуючи, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, підтверджуючих правомірність його рішення, суд вважає, що підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про скасування оскаржуваної постанови підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку про задоволення вимог в цій частині, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

В постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 21.01.2021 у справі 280/2635/20 зазначено: «У постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №813/481/18 зроблено такий висновок: "Зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті." Судова колегія зазначає, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. Отже, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду»

Судом встановлено, що професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Данищуком В.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 24.05.2019 № 000382) на підставі договору про надання правової допомоги №130 від 28.04.2021.

Пунктами 4.1-4.2 договору про надання правової допомоги №130 від 28.04.2021, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Данищуком В.В. (а.с. 15 зворот) зазначено, що вартість послуг адвоката становить 3500 грн. Клієнт сплачує вартість послуг після розгляду справи Заставнівським районним судом Чернівецької області. Адвокат залишає за собою право в односторонньому порядку надати весь обсяг або частину роботи безоплатно.

Згідно з Акту наданих послуг, що є додатком до договору про надання правової допомоги №130 від 28.04.2021 (а.с. 17) загальна тривалість часу, протягом якого здійснювалася правова допомога клієнту у формі консультації, вивчення матеріалів справи, складанні позовної заяви становила 5 год. 00 хв. Вартість однієї години роботи адвоката за консультацію та вивчення матеріалів справи становить 500 гривень, за складання позовної заяви - 500 гривень. Загальна вартість наданих послуг складає 3500 гривен, серед яких 1000 грн. становить вартість послуг з прийняття участі адвоката в судових засіданнях.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує те, що адвокат Данищук В.В. не приймав участі в судових засіданнях, а 25.06.2021 звернувся до суду із заявою, в якій просив розглядати справу без його участі та позивача. Також суд приймає до уваги, що умовами договору про надання правової допомоги №130 від 28.04.2021 передбачена можливість сплати гонорару адвокату після розгляду справи. Суд також враховує і ту обставину, що відповідачі не надали доказів, що вказаний позивачем розмір судових витрат, які він поніс чи має понести на правничу допомогу адвоката є не співмірним, а також відповідачі не заявляли клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області слід стягнути 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень судових витрат по справі, які складаються із доведених витрат на правову допомогу з фактично наданих послуг.

Крім того, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області слід стягнути 454,00 грн. судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

На підставі ст.ст. 245, 251, 258, 268, 285 КУпАП, керуючись ст.ст. 9,14,19,72,77, 90, 139, 246, 250, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3983266 від 28.03.2021, винесену відносно ОСОБА_1 інспектором Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Мединською Оксаною Романівною.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, які складаються із судового збору в розмірі 454,00 грн. та витрат на правову допомогу, в розмірі 2500 грн., а всього в розмірі 2954 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Копія рішення невідкладно надсилається учасникам справи.

Суддя О.Пухарєва