Справа № 380/4232/21
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4232/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій та відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного Управління Національної поліції у Львівській області (місцезнаходження: 79007, Львівська область, м.Львів, вул.Генерала Григоренка, 3) (далі- відповідач, ГУ НП у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність органу державної влади в Україні Головного Управління Національної Поліції у Львівській області, щодо відмови видати копію службового розслідування в порушення Закону України «Про звернення громадян»;

- зобов`язати Головне Управління Національної Поліції у Львівській області видати копію висновку службового розслідування громадянину ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 вказує на те, що 18.12.2020 він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати йому копії матеріалів службового розслідування, яке проведено за його заявою в кримінальному провадженні 0001476 СВ Шевченківський ВП. Проте, відповідач за результатами розгляду такої заяви листом від 18.01.2021 протиправно відмовив позивачу у наданні запитуваних матеріалів. Вказана відмова мотивована тим, що із результатами проведення службового розслідування ОСОБА_1 ознайомлений 11.12.2020, шляхом надання копій висновку службового розслідування із знеособленими та захищеними даними інших осіб відповідно до Закону України «Про захист персональних даних». Позивач вважає, що відповідач в даному випадку допустив протиправну бездіяльність, а також порушив вимоги ст.19 Конституції України, ст.19 Закону України «Про звернення громадян» та Порядок проведення службових розслідувань, який затверджений Наказом Національної поліції від 07.11.2018 №893, що у свою чергу вплинуло на загальний стан здоров`я позивача. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 50000,00 грн. Вважаючи у зв`язку з цим свої права порушеними, позивач звернувся до суду за судовим захистом.

Ухвалою від 29.03.2021 суддя залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою від 12.04.2021 суд продовжив ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №380/4232/21, встановлений ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2021, на десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою від 28.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи від відповідача на адресу суду не надходило. При цьому суд враховує, що згідно з ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач 11.09.2020 звернувся до Слідчого управління ГУНП у Львівській області з заявою про проведення перевірки можливих неправомірних дій працівників СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області при винесенні постанови про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.04.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.1 ст.364, ч.1 ст. 191, ч.1 ст.194, ч.2 ст.298, ч.1 ст.255, ч.1 ст.384, ч.2 ст.256, ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 та ч.2 ст.194 КК України.

За вказаними позивачем фактами та відповідного наказу керівника, посадовими особами ГУНП у Львівській області проведено службове розслідування. Таке службове розслідування проводилось за участю позивача, ним надавались пояснення та копії відповідних документів.

Листом №Д-96/16/01-20 від 22.10.2020 керівником слідчого управління ГУНП у Львівській області повідомлено позивача, що службовим розслідуванням частково підтверджено факти, викладені у зверненні позивача, та виявлено факт вчинення дисциплінарного проступку посадовими особами Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області. Крім цього, повідомлено позивача про скерування матеріалів службового розслідування до Територіального управління ДБР, розташованого у м.Львові для прийняття відповідного рішення згідно з чинним законодавством.

Згідно з листом №Д-113/16/02-20 від 27.11.2020 керівник слідчого управління ГУНП у Львівській області додатково повідомив позивача про можливість ознайомлення з висновком службового розслідування 11.12.2020 о 16:00 год. в приміщенні ГУ НП у Львівській області.

З висновком службового розслідування позивач ознайомився в приміщенні ГУНП у Львівській області 11.12.2020, однак йому не надано копії висновку як ініціатору та учаснику службового розслідування, чим на думку позивача відповідач порушив його права.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 18.12.2020 звернувся до начальника слідчого управління ГУНП у Львівській області із заявою, в якій просив надати йому копії матеріалів службового розслідування.

18.01.2021 заступник начальника ГУ НП у Львівській області - начальник слідчого управління за результатами розгляду вказаної заяви листом №Д-120/02/16-21 повідомив позивача, що згідно з статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» та ст.5 розділу VI «Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України», затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 №930, ОСОБА_1 має право ознайомитися з матеріалами перевірки. Водночас, обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядником інформації має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

Позивач не погодився із такою відповіддю відповідача та вважає протиправною бездіяльність ГУНП у Львівській області щодо ненадання йому копії висновку службового розслідування, а тому звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996 (далі - Закон № 393/96-ВР).

Частиною 1 ст.1 Закону №393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону №393/96-ВР, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону №393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.15 Закону №393/96-ВР, відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з п.6 ч.1 ст.18 Закону №393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до ст.19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги. У разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову. Письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Як слідує з матеріалів справи, позивач 18.12.2020 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати йому копії матеріалів службового розслідування, яке проведено ГУНП у Львівській області. Суд зауважує, що на момент звернення за такою заявою позивач вже був ознайомлений з висновком службового розслідування. Ця обставина ним не заперечується. Водночас, в заяві від 18.12.2020 позивач не вказав, копії яких саме матеріалів службового розслідування він просить йому надати.

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач надіслав позивачу лист №Д-120/02/16-21 від 18.01.2021.

З аналізу вказаного листа судом встановлено, що відповідач фактично відмовив позивачу у наданні копії висновку службового розслідування. При цьому, мотиви відмови в наданні запитуваних позивачем документів, з посиланням на конкретні норми Закону, відповідачем в листі не вказані. Цим листом позивачу лише роз`яснено норми законодавства, що регулюють порядок розгляду звернень громадян та повідомлено про надання йому висновку службового розслідування для ознайомлення. Крім цього, відповідачем не роз`яснено порядку оскарження прийнятого ним рішення за результатами розгляду звернення позивача.

Водночас суд звертає увагу, що положеннями ст.15 Закону №393/96-ВР встановлено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, суд вважає необґрунтованою відповідь ГУНП у Львівській області №Д-120/02/16-21 від 18.01.2021 на звернення позивача про надання копій матеріалів службового розслідування. В той же час таку поведінку відповідача не можна вважати бездіяльністю, оскільки ним вчинялись певні дії щодо розгляду звернення позивача, хоч і з порушенням встановленого порядку.

За таких обставин та з врахуванням положень Закону України «Про звернення громадян» суд приходить до висновку, що ГУНП у Львівській області відмовляючи позивачу у наданні копій запитуваних ним документів без належного обґрунтування такого рішення вчинив протиправні дії, а не допустив бездіяльність, як помилково вважає позивач.

Водночас суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст.19 Закону №393/96-ВР підставами для обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги може бути відповідне рішення державного органу. Однак, відповідачем не надано суду жодного рішення щодо обмеження доступу ОСОБА_1 до матеріалів службового розслідування за його зверненням, як і не надано самого висновку чи інших матеріалів службового розслідування.

У зв`язку з тим, що клопотання позивача відповідачем не розглянуте належним чином, суд вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1 та надати запитувані ним документи чи обґрунтувати з посиланням на норми законодавства підстави ненадання таких.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного Управління Національної поліції у Львівській області моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 визначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки, позивачем не надано жодних доказів про заподіяння йому моральної шкоди та не обґрунтовано розміру такої, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення з Головного Управління Національної поліції у Львівській області в розмірі 50000,00 грн необхідно відмовити.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог ОСОБА_1 системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий поверненню на його користь не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного Управління Національної Поліції у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні копій матеріалів службового розслідування за його заявою від 18.12.2020 без обґрунтування підстав, з посиланням на норми законодавства.

Зобов`язати Головне Управління Національної Поліції у Львівській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 18.12.2020 та надати запитувані ним документи чи обґрунтувати з посиланням на норми законодавства підстави ненадання таких.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан