Справа № 815/6834/15
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 815/6834/15
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кравця О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді Коваля М.П.
розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року по справі № 815/6834/15, прийнятого у складі судді Андрухіва В.В., за адміністративним позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Люстдорф 139/1", про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання знести за власний рахунок самочинно збудований будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 грудня 2016 року, адміністративний позов ДАБІ України задоволено.

Судове рішення набрало законної сили 26 квітня 2016 року.

19 травня 2016 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №815/6834/15.

03 червня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року, у якій зазначив, що не брав участь у справі та вказує на можливість оскарження судового рішення в порядку ст. 323 КАС України.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 323 КАС України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає її за правилами цієї глави.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, зазначену в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (див., рішення у справі Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62 та у справі Воловік проти України (Volovik v. Ukraine) від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі Guйrin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37).

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, p. 3255, § 45).

Оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (див., mutatis mutandis, рішення у справі Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97, § 37, ECHR 2001-I; та у справі Zvolskо and Zvolskо v. the Czech Republic, заява № 46129/99, § 51, ECHR 2002-IX).

Спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див., наприклад, рішення у справі Monnell and Morris v. the United Kingdom від 2 березня 1987 року, Серія A № 115, p. 22, § 56, і рішення у справі Helmers v. Sweden від 29 жовтня 1991 року, Серія A № 212-A, p. 15, § 31); вимоги до прийнятності апеляції щодо суті закону мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги (рішення у справі Levages Prestations Services v. France від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Мельник проти України (Melnyk v. Ukraine), заява № 23436/03, пункти 2223, від 28 березня 2006 року.

Апеляційний суд вважає, що у розумінні правової норми, зазначеної у ч.2 ст.293 КАС України, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, які не брала участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

За правилами ч. 1 ст. 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Таким чином, предметом апеляційного оскарження є відповідне судове рішення, яким вирішено питання про права, свободи, інтереси чи обов`язки особи, яка звернулась із скаргою.

Як зазначає апелянт, квартира АДРЕСА_2 (попередня адреса- АДРЕСА_1 ) ним була придбана 02.04.2021 року, тобто на момент набрання законної сили судовим рішенням (26.04.2016 року), тому апеляційний суд вважає , що вказане судове рішення жодним чином не порушувало прав та законних інтересів ОСОБА_1 .

Наведені обставини, дають підстави для висновку про те, що суд першої інстанції під час розгляду справи не вирішував питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка звернулась із скаргою.

Апеляційний суд також зауважує, що після спливу більш ніж п`яти років після прийняття остаточного судового рішення, що набуло законної сили, без відповідних вагомих й непереборних обставин, жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, інакше це б призвело до відступлення від конституційного та конвенційного принципу верховенства права ,у контексті принципу юридичної визначеності .

Повноваження суду апеляційної інстанції з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи, вказану контрольну функцію не слід розглядати, як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи викладене, оскільки апеляційну скаргу подано на судове рішення, яким не вирішувалось питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка звернулась із скаргою, апеляційний суд доходить висновку про необхідність закриття апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 294, 299, 305,311,323 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року по справі № 815/6834/15 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.