Справа № 640/4191/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року м. Київ № 640/4191/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Квазар»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
проскасування податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Квазар» (далі по тексту - позивач, ПрАТ «Квазар»), адреса: 04136, місто Київ, вулиця Північно-Сирецька, будинок 3, email: до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, email: , в якій позивач просить скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 27 січня 2021 року №58840413.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що висновки відповідача про неподання у 2018 році податкових декларацій є помилковими, оскільки ним були подані до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві податкові декларації за І-ІV квартали 2018 року, що підтверджується квитанціями №2 про прийняття пакетів документів.

При цьому, протягом І-ІV кварталів 2019 року та І-ІІІ кварталів 2020 року ПрАТ «Квазар» не подавало податкові декларації, оскільки в силу положень пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, були відсутні умови для виникнення зобов`язання з подання податкової декларації у зв`язку з відсутністю об`єктів оподаткування і показників, які б підлягали декларуванню.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що згідно даних Державного агентства водних ресурсів України ПрАТ «Квазар» має діючий дозвіл на спеціальне водокористування від 24 січня 2018 року №46/КІ/49д-18, а тому повинно було подавати податкові декларації з рентної плати за користування надрами щоквартально.

За результатами камеральної перевірки ГУ ДПС у м. Києві встановлено порушення ПрАТ «Квазар» підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України та не подано податкову звітність з рентної плати за користування надрами за І-ІV квартал 2018 року, І-ІV квартал 2019 року та І-ІІІ квартал 2020 року, внаслідок чого до позивача правомірно застосовано штрафні санкції, передбачені пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України.

На підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву зазначив, що відповідач не спростував обставини, наведені у позовній заяві, та не навів жодних аргументів, які б свідчили про зворотне. Крім того, ПрАТ «Квазар» не має дозволу на спеціальне водокористування від 24 січня 2018 року №46/КІ/49д-18, як про це зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ПрАТ «Квазар» має спеціальний дозвіл на користування надрами від 21 лютого 2001 року №2392, а саме на здійснення видобування на ділянці «Квазар» Київського родовища (свердловини №№5ю, 6ю, 7ю) питних підземних вод для господарсько - питних та технологічних потреб.

30 грудня 2020 року на підставі підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, згідно порядку, встановленого статтею 76 та пунктом 86.2 статті 86 Податкового кодексу України, ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку ПрАТ «Квазар» щодо неподання податкових декларацій з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення за І-ІV квартал 2018 року, І-ІV квартал 2019 року та І-ІІІ квартал 2020 року.

За результатами камеральної перевірки відповідачем складено акт від 30 грудня 2020 року №15209/Ж5/26-15-04-11/14314038 (далі по тексту - Акт перевірки) за висновками якого дані камеральної перевірки свідчать про неподання ПрАТ «Квазар» податкових декларацій з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення за І-ІV квартал 2018 року, І-ІV квартал 2019 року та І-ІІІ квартал 2020 року. Граничний термін подання 10 травня 2018 року, 09 серпня 2018 року, 09 листопада 2018 року, 11 лютого 2019 року, 10 травня 2019 року, 09 серпня 2019 року, 11 листопада 2019 року, 10 лютого 2020 року, 12 травня 2020 року, 10 серпня 2020 року та 09 листопада 2020 року.

Таким чином, контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України.

На підставі висновків Акта перевірки, ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення - рішення від 27 січня 2021 року №58840413, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3 740,00 грн.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення з даною позовною заявою до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За визначенням пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя) (підпункт 49.18.2 пункту 48.18 статті 49 Податкового кодексу України).

За пунктом 257.1 статті 257 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу, а для рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за видобування нафти, конденсату, природного газу, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України, дорівнює календарному місяцю.

Пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України визначено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

З матеріалів справи вбачається, що за період І-ІV квартали 2018 року позивачем були подані наступні податкові декларації з рентної плати:

- за І квартал 2018 року - № від 20 квітня 2018 року, прийняття якої підтверджується квитанцією №2 та відміткою на податковій декларації;

- за ІІ квартал 2018 року - № від 31 липня 2018 року, прийняття якої підтверджується квитанцією №2 та відміткою на податковій декларації;

- за ІІІ квартал 2018 року - № від 10 жовтня 2018 року, прийняття якої підтверджується квитанцією №2 та відміткою на податковій декларації;

- за ІV квартал 2018 року - № від 09 січня 2019 року, прийняття якої підтверджується квитанцією №2 та відміткою на податковій декларації.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи відповідача, викладені в Акті перевірки, стосовно порушення позивачем підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України у зв`язку з неподанням податкових декларацій з рентної плати за І-ІV квартали 2018 року.

Разом з тим, щодо неподання позивачем податкових декларацій з рентної плати у період І-ІV квартал 2019 року та І-ІІІ квартал 2020 року, судом встановлено таке.

Підпунктом 14.1.217 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що рентна плата - це загальнодержавний податок, який справляється за користування надрами для видобування корисних копалин; за користування надрами в цілях, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин; за користування радіочастотним ресурсом України; за спеціальне використання води; за спеціальне використання лісових ресурсів; за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами природного газу та аміаку територією України.

Відповідно до пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Згідно підпункту 252.1.1 пункту 252.1 статті 252 Податкового кодексу України платниками рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб`єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об`єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об`єктах (ділянках) надр.

Згідно з пунктом 252.3 статті 252 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування рентною платою за користування надрами для видобування корисних копалин по кожній наданій у користування ділянці надр, що визначена у відповідному спеціальному дозволі, є обсяг товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), що є результатом господарської діяльності з видобування корисних копалин у податковому (звітному) періоді, приведеної у відповідність із стандартом, встановленим галузевим законодавством, до якої належать:

обсяг товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), що є результатом господарської діяльності з видобування корисних копалин з надр на території України, її континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони, у тому числі обсяг мінеральної сировини, що утворюється в результаті виконання первинної переробки, що провадиться іншими, ніж платник рентної плати, суб`єктами господарювання на умовах господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною;

обсяг товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), що є результатом господарської діяльності з видобування корисних копалин з відходів (втрат, хвостів тощо) гірничого виробництва, у тому числі обсяг мінеральної сировини, що утворюється в результаті виконання первинної переробки, що провадиться іншими, ніж платник рентної плати, суб`єктами господарювання на умовах господарських договорів про послуги з давальницькою сировиною, якщо для її видобутку відповідно до законодавства необхідно отримати спеціальний дозвіл;

обсяг товарної продукції - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), що є результатом господарської діяльності з видобування корисних копалин з надр на території України, її континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони, у тому числі обсяг мінеральної сировини, що утворюється під час виконання робіт, для проведення яких необхідно отримання погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, у тому числі під час виконання робіт в акваторіях водних об`єктів.

У відповідності до пункту 252.6 статті 252 Податкового кодексу України базою оподаткування рентною платою за користування надрами для видобування корисних копалин є вартість обсягів видобутих у податковому (звітному) періоді корисних копалин (мінеральної сировини), яка окремо обчислюється для кожного виду корисної копалини (мінеральної сировини) для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничого підприємства).

При цьому, у відповідності до пункту 252.7 пункту 252 Податкового кодексу України вартість відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) у податковому (звітному) періоді обчислюється платником для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничого підприємства) за більшою з таких її величин:

- за фактичними цінами реалізації відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини);

- за розрахунковою вартістю відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), крім вуглеводневої сировини.

За приписами пункту 252.19 статті 252 Податкового кодексу України обсяг (кількість) відповідного виду товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) визначається платником рентної плати самостійно у журналі обліку видобутих корисних копалин відповідно до вимог затверджених ним схем руху видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) на виробничих дільницях та місцях зберігання з урахуванням складу вихідної сировини, умов конкретного виробництва, особливостей технологічного процесу та вимог до кінцевої продукції і нормативних актів, що регламентують вимоги до відповідного виду товарної продукції гірничих підприємств стосовно визначення якості сировини та кінцевого продукту, визначення вмісту основної та супутньої корисної копалини в лабораторіях, атестованих згідно з правилами уповноваження та атестації у державній метрологічній системі. Залежно від відповідного виду видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) її кількість визначається в одиницях маси або об`єму.

При цьому, норми розділу ІХ Податкового кодексу України не містять виключення для платників рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин щодо можливості неподання податкової звітності у разі відсутності об`єкту оподаткування або показників, які підлягають декларуванню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що податкова декларація з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин подається за базовий (звітний) податковий період платником зазначеного податку незалежно від того чи є об`єкт оподаткування або показники, які підлягають декларуванню за наслідками такого податкового періоду.

Таким чином, доводи позивача, що у разі відсутності показників, які підлягають декларуванню, платник податків не зобов`язаний подавати до контролюючого органу податкову звітність, - є необґрунтованими та суперечать наведеним вище положенням Податкового кодексу України.

Крім того, суд відхиляє посилання позивача на положення статті 255 Податкового кодексу України, яка визначає перелік платників, об`єкт, базу та ставки рентної плати за спеціальне використання води, оскільки позивачем, на підтвердження своїх доводів, не надано суду дозволу на спеціальне водовикористання, а тому застосування до нього цих положень суперечить податковому законодавству.

Крім того, позивач у відповіді на відзив спростував доводи відповідач, викладені у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що ПрАТ «Квазар» має дозвіл на спеціальне водокористування від 24 січня 2018 року №46/КІ/49д-18.

З огляду на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування податкового повідомлення - рішення від 27 січня 2021 року №58840413 підлягають задоволенню лише в частині застосування до ПрАТ «Квазар» штрафних санкцій за неподання податкових декларацій з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення за І-ІV квартали 2018 року у розмірі 1 360,00 грн. (340 грн. (розмір штрафної санкції, передбаченої пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України) х 4 (кількість податкових декларацій, за неподання яких відповідачем нараховані штрафні санкції)).

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності прийнятого податкового повідомлення - рішення в частині застосування до ПрАТ «Квазар» штрафних санкцій за неподання податкових декларацій з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення за І-ІV квартали 2018 року, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного доручення, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Таким чином, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд стягує на користь позивача судові витрати у розмірі 825,45 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Квазар» - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 27 січня 2021 року №58840413, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві, в частині нарахування Приватному акціонерному товариству «Квазар» штрафних (фінансових) санкцій за неподання податкових декларацій з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення за І-ІV квартали 2018 року у розмірі 1 360,00 грн.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Квазар» (адреса: 04136, місто Київ, вулиця Північно-Сирецька, будинок 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 825,45 грн. (вісімсот двадцять п`ять гривень 45 копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник