Справа № 320/5765/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року м. Київ № 320/5765/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю

секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового

провадження адміністративну справу

за позовомУправління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області
дофізичної особи - підприємця ОСОБА_1
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета споруфізична особа - підприємець ОСОБА_2
про анулювання дозволу на розміщення зовнішньої реклами,
ВСТАНОВИВ:

Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області (далі - позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить суд анулювати дозвіл № 192/12/18 на розміщення зовнішньої реклами за адресою м. Біла Церква, бульвар Олександрійський, в районі будинку № 117 (спеціальна металева конструкція типу «біг-борд» з двостороннім рекламним щитом, розміром 3,0 м х 6,0 м., загальною площею 36 кв.м.), виданий фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 , переоформлений на фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 , на підставі надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації.

Обґрунтовуючи позов Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області зазначає, що 31.10.2018 ФОП ОСОБА_1 подано до Управління адміністративних послуг при Білоцерківській міській раді заяву про видачу дозволу на розміщення об`єкта зовнішньої реклами за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, бульвар Олександрійський, в районі будинку № 117 ; 28.11.2018 Управління містобудування видало ФОП ОСОБА_1 дозвіл № 192/12/18 на розміщення зовнішньої реклами; у подальшому між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу рекламних конструкцій № ІВ-1 від 16.01.2019, згідно якого спеціальна металева конструкція типу «біг-борд» з двостороннім рекламним щитом, розміром 3,0 м на 6,0 м, загальною площею 36 кв.м., передана у власність ФОП ОСОБА_2 ; на підставі цього договору за зверненням ФОП ОСОБА_2 від 17.01.2019 Управлінням переоформлено дозвіл № 192/12/18 на ФОП ОСОБА_2 ; 09.04.2019 на ім`я депутата Білоцерківської міської ради надійшла скарга від мешканців багатоповерхового будинку № 125 по бульвару Олександрійському з приводу встановлення рекламної конструкції поблизу їх будинку за відсутності їх згоди; 18.04.2019 Білоцерківська міська рада рішенням № 3714-69-VII скасувала рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 27.11.2018 № 724 «Про розгляд заяви фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розміщення об`єкта зовнішньої реклами ( бульвар Олександрійський, в районі будинку № 117 )»; листом Управління містобудування від 03.05.2019 за № 15-583-Р ФОП ОСОБА_2 , на яку переоформлений дозвіл № 192/12/18, було повідомлено про скасування рішення, яке стало підставою для надання дозволу на розміщення об`єкта зовнішньої реклами; у ході виконання протокольного доручення Білоцерківської міської ради № 47/2-14 від 20.06.2019 Управлінням містобудування виявлено, що рекламна конструкція, на яку видано дозвіл № 192/12/18 розташована не в районі будинку № 117, а в районі будинку № 125 по бул. Олександрійському м. Біла Церква ; таким чином, Управлінням зроблено висновок про наявність факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації.

Позивач акцентував увагу на тому, що адресу місця розташування рекламного засобу, за якою встановлено металеву конструкцію, жодною організацією погоджено не було.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 позовну заяву передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Пащенку К.С.

13.02.2020 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва було відкрито провадження в адміністративній справі № 320/5765/19 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання. Зазначеною ухвалою залучено фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 (далі - третя особа) до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

23.03.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника ФОП ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначає, що не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з того, що як вбачається з електронної карти Google розташування металевої конструкції типу «біг-борд» з двостороннім рекламним щитом знаходиться саме за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, бульв. Олександрійський, в районі будинку № 117 ; окрім того, перед отриманням дозволу ФОП ОСОБА_1 були подані, а відповідальним працівником міського дозвільного центру були прийняті всі необхідні документи для оформлення дозволу; на момент отримання дозволу № 192/12/18 від 28.11.2018 жодних питань стосовно недостовірності наданої відповідачем адреси у робочого органу не виникало, тому будь-які порушення з боку відповідача відсутні.

23.03.2020 аналогічного змісту письмові пояснення надійшли до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника третьої особи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

28.11.2018 Управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради видано ФОП ОСОБА_1 дозвіл № 192/12/18 на розміщення зовнішньої реклами.

16.01.2019 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу рекламних конструкцій № ІВ-1, згідно якого спеціальна металева конструкція типу «біг-борд» в двостороннім рекламним щитом, розміром 3,0 м на 6,0 м, загальною площею 36 кв.м., передана у власність ФОП ОСОБА_2 .

В подальшому, на підставі звернення ФОП ОСОБА_2 , Управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради переоформлено дозвіл № 192/12/18 на ФОП ОСОБА_2 .

Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради вважає, що при подачі документів для оформлення дозволу заявником було надано недостовірну інформацію, а тому, відповідно до положень Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» суд має прийняти рішення про анулювання дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами визначаються Законом України «Про рекламу».

Відповідно до ст. 1 Закону України Про рекламу» зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп. 13 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать надання дозволу в порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами.

Так, відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначення порядку надання дозволів на розміщення такої реклами регламентуються Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067.

Відповідно до п. 5 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління. Робочий орган не вправі подавати заяву та одержувати дозвіл на розміщення зовнішньої реклами.

Як вбачається із рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 22.12.2016 № 417-22-VII, для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами функції робочого органу покладено на Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради.

Отже, дозволи на розміщення зовнішньої реклами у місті Біла Церква надає Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради і саме воно є дозвільним органом.

Відповідно до п. 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, дозвіл - це документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

Відповідно до п. 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Крім цього, на території м. Біла Церква діє Порядок розміщення зовнішньої реклами на території м. Біла Церква, затверджений рішенням Білоцерківської міської ради від 01.03.2012 № 524-21-VI.

Так, відповідно до п. 1.3 Порядку розміщення зовнішньої реклами на території м. Біла Церква, затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради від 01.03.2012 № 524-21-VI, дозвіл - це документ установленої форми, який видається розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Робочим органом, що дає право на розміщення рекламного засобу на певний строк та у певному місці.

Правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та адміністраторів регламентуються Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» дозвільна система у сфері господарської діяльності - це сукупність урегульованих законодавством відносин, які виникають між дозвільними органами, адміністраторами та суб`єктами господарювання у зв`язку з видачею документів дозвільного характеру, переоформленням, анулюванням документів дозвільного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» виключно законами, які регулюють відносини, пов`язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюється, зокрема, перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності.

Відповідно до п. 63 Переліку документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, який затверджений Законом України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», документом дозвільного характеру є дозвіл на розміщення зовнішньої реклами.

Отже процедура видачі дозволу на розміщення зовнішньої реклами та процедура його анулювання регламентуються серед іншого і Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» виключно законами, які регулюють відносини, пов`язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюється, зокрема, вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформлення, анулювання документа дозвільного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» порядок проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, переоформлення та анулювання документів дозвільного характеру, що законами України віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 7 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» дозвільний орган анулює документ дозвільного характеру з таких підстав: звернення суб`єкта господарювання із заявою про анулювання документа дозвільного характеру; наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення та ліквідації, якщо інше не встановлено законом; наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Дозвільний орган, що видав документ дозвільного характеру, може звернутися до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання документа дозвільного характеру за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) встановлення факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації; 2) здійснення суб`єктом господарювання певних дій щодо провадження господарської діяльності або видів господарської діяльності, на які отримано документ дозвільного характеру, з порушенням вимог законодавства, щодо яких дозвільний орган видавав припис про їх усунення із наданням достатнього часу для їх усунення.

Законом можуть передбачатися інші підстави для анулювання документа дозвільного характеру.

Отже вказаний Закон України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» визначає два можливі способи анулювання документа дозвільного характеру в залежності від наявних підстав: за рішенням дозвільного органу або за рішенням суду про застосування заходів реагування.

При цьому Закон України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» містить перелік підстав, за наявності яких дозвільний орган може звернутися до суду із позовом про застосування заходів реагування у вигляді анулювання документа дозвільного характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вважає, що при поданні документів для отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами заявником (відповідачем) було надано недостовірну інформацію, а саме щодо місця розміщення рекламної конструкції: заявником зазначено адресу Київська обл., м. Біла Церква, бульвар Олександрійський, в районі будинку № 117 ; натомість позивач вважає, що рекламна конструкція розміщена за адресою Київська обл., м. Біла Церква, бульвар Олександрійський, в районі будинку № 125 .

З цього приводу суд зазначає таке.

Як вбачається із п. 9 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, для одержання дозволу заявник подає робочому органу заяву за формою згідно з додатком 1, до якої додаються фотокартка або комп`ютерний макет місця (розміром не менш як 6 х 9 сантиметрів), на якому планується розташування рекламного засобу, та ескіз рекламного засобу з конструктивним рішенням.

Як слідує з тверджень позивача, ФОП ОСОБА_1 було подано зазначені документи, які були прийняті відповідальним працівником міського дозвільного центру за № 5285 від 31.10.2018.

Відповідно до п. 10 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, за наявності документів, передбачених пунктом 9 цих Правил, відомості про заяву у той же день вносяться робочим органом до внутрішнього реєстру заяв та дозволів на розміщення зовнішньої реклами (журналу), який ведеться у довільній формі.

Робочий орган протягом двох робочих днів з дня реєстрації заяви перевіряє місце розташування рекламного засобу, зазначене у заяві, на предмет надання на заявлене місце зареєстрованого в установленому порядку дозволу за формою згідно з додатком 3.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2018 ФОП ОСОБА_1 було видано дозвіл на розміщення зовнішньої реклами за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, бульвар Олександрійський, в районі будинку № 117 .

Після видачі дозволу, на підставі скарги мешканців будинку № 125 по бульвару Олександрійському у м. Біла Церква , позивач прийшов до висновку, що рекламна конструкція розміщена у місці відмінному від того, на яке видавався дозвіл.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що докази суду надають учасники справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 79 Кодексу адміністративного судочинства України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

З огляду на викладені вище норми Кодексу адміністративного судочинства України, варто акцентувати увагу на тому, що кожна сторона повинна довести свої вимоги та/або заперечення.

Натомість, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того факту, що рекламна конструкція третьої особи, яка раніше належала відповідачу, розміщується за адресою відмінною від тієї, яка зазначається у дозволі на розміщення зовнішньої реклами.

Твердження позивача про те, що рекламна конструкція розміщується за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, бульвар Олександрійський, в районі будинку № 125 є такими, які не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Додаткового суд акцентує увагу і на тому, що відповідачем та третьою особою подані відзив на позов та письмові пояснення відповідно, до яких долучено роздруківку з гугл карти, на якій позначено розміщення рекламної конструкції. З позначення представника відповідача та третьої особи вбачається, що рекламна конструкція розміщена поблизу будинку № 117 по бульвару Олександрійському у м. Біла Церква .

Натомість, позивачем інших доказів, які би спростували твердження представника відповідача та третьої особи, не надано.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частинами 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а позивачем є суб`єкт владних повноважень, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко