Справа № 640/1549/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року м. Київ № 640/1549/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центральної медико-соціальної експертної комісії

Міністерства охорони здоров`я України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України (далі - Центральна МСЕК МОЗ України) та Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Полтавської області (далі - Полтавська МСЕК) з вимогами про визнання протиправними рішень та їх скасування, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2019 року роз`єднано в окремі провадження позовні вимоги ОСОБА_1 у справі №640/1549/19 шляхом виділення в окреме провадження позовних вимог, які стосуються Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Полтавської області, та передано їх до Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року відкрито провадження у справі 640/1549/19 за позовом ОСОБА_1 до Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним та скасування рішення, визначено провадити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Через відділ діловодства та документообігу суду позивачем 01 квітня 2019 року подано заяву про збільшення позовних вимог, з урахуванням якої остаточно позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ЦМСЕК МОЗ України від 18 вересня 2018 року №604/09/18 про відмову встановлення втрати працездатності ОСОБА_1 та залишення рішення Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Полтавської області без змін;

- зобов`язати Центральну МСЕК МОЗ України здійснити дії щодо відновлення законних прав та інтересів ОСОБА_1 та повторно здійснити його медичне обстеження;

- зобов`язати Центральну МСЕК МОЗ України здійснити дії щодо відновлення законних прав та інтересів ОСОБА_1 та видати довідку про встановлення втрати працездатності.

Отже, предмет розгляду у даній справі складають зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 , які обґрунтовані тим, що після звільнення із Збройних Сил України стан здоров`я позивача погіршився, у зв`язку з чим він був направлений до МСЕК на предмет встановлення відсотку працездатності. Проте, рішенням Полтавської МСЕК позивачу відмовлено у встановленні інвалідності або відсотку втрати працездатності.

Не погодившись із рішенням Полтавської МСЕК, позивач оскаржив його до Центральної МСЕК МОЗ України, але листом від 18 вересня 2018 року позивача повідомлено, що рішення Полтавської МСЕК залишено без змін.

Посилаючись на те, що медико-соціальна експертиза проведена без повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації та наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності, а також на невірно здійснений професійний та трудовий прогноз, через що позивач не в змозі виконувати роботи та працевлаштуватися, що пов`язано із втратою ним працездатності, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом та просить його задовольнити.

Відповідачем у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву, а також будь-яких заяв, клопотань, пояснень не надано, у зв`язку з чим суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (частина друга статті 77, частина четверта статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В судове засідання 04 квітня 2019 року представник відповідача не прибув, оголошено перерву, 16 та 22 травня 2019 року розгляд справи не відбувся у зв`язку зі змінами у графіку проведення судових засідань.

В засіданні 13 червня 2019 року за участю представників сторін позивачем подано клопотання про призначення судово-медичної експертизи, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2019 року призначено судово-медичну експертизу у справі №640/1549/19, проведення якої доручено Державній установі «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України», зупинено провадження у справі до закінчення проведення судово-медичної експертизи та отримання її висновків.

В судовому засіданні 12 вересня 2019 року суду подано клопотання про заміну експертної установи для проведення призначеної у справі експертизи, суд з урахуванням думки учасників процесу перейшов до розгляду зазначеного питання у порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2019 року задоволено клопотання представника позивача - Лукашенка Є.О. про заміну експертної установи для проведення експертизи по даній справі, доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 27 червня 2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року витребувано з Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Полтавської області належним чином завірений Акт огляду медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 .

Витребувані документи надійшли від Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Полтавської області до суду 05 грудня 2019 року.

Окрім цього 01 квітня 2020 року від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи до суду надійшов висновок експерта №032-8-2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року провадження у справі поновлено.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

В судовому засіданні 28 травня 2020 року оголошено перерву для виклику експерта Зосіменко В.В. , 25 червня 2020 року оголошено перерву для повторного виклику експерта, 16 липня 2020 р. оголошено перерву для вирішення клопотання про призначення додаткової експертизи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про призначення додаткової судово-медичної експертизи, яку доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи.

На вирішення експерта поставлено таке питання: який відсоток втрати загальної та професійної працездатності у ОСОБА_1 ?

Провадження у справі №826/1549/19 зупинено до закінчення проведення додаткової судово-медичної експертизи та отримання її висновків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2021 року поновлено провадження в адміністративній справі №640/1549/19, призначено судове засідання на 11.02.2021 р.

В судовому засіданні 04.03.2021 року після пояснень представників сторін, запитань та відповідей, суд ухвалив продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, врахувавши належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України, а в період часу з 01 жовтня 2015 року по 17 жовтня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується довідкою № 2364 від 17 жовтня 2016 року (а.с.19).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв у військовослужбовця №1305 від 04 травня 2017 року, захворювання старшого солдата запасу ОСОБА_1 - хронічний гастродуоденіт, асоційований з хелікобактеріозом, ЖКХ, хронічний калькульозний холецистит, переміжний перебіг, стадія загострення, сечосольовий діатез, ВСД по змішаному типу. Острехондроз попереково-грижового відділу хребта з корінцевим синдромом. Гемангіома тіла L4 хребця». Зазначено, що захворювання пов`язані з проходженням служби та захистом Батьківщини (а.с.22).

Як стверджує позивач, після звільнення з Збройних Сил України стан його здоров`я погіршився, він не в змозі довгий час рухатись, в хребет вживлені металеві штифти, також позивач позбавлений можливості працевлаштуватися, оскільки не може виконувати роботу за станом здоров`я. У цьому зв`язку 21 березня 2019 року позивач був направлений для проходження МСЕК на предмет встановлення відсотку працездатності.

Проте, рішенням Полтавського МСЕК позивачу відмовлено у встановленні групи інвалідності чи встановленні відсотку втрати працездатності з наданням Акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 16 серпня 2018 року.

Не погоджуючись з рішенням Полтавського МСЕК ОСОБА_1 подав заяву щодо направлення його на огляд Центральної МСЕК МОЗ України.

Однак листом ДЗ "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України" від 18 вересня 2018 року №604/09/18 позивачу повідомлено, що рішення Полтавської МСЕК залишено без змін. При цьому, у листі зазначено лише, що при вивченні медико-експертної справи та при огляді встановлені порушення з боку шлунково-кишкового тракту та опорно-рухового апарату, що обмежують життєдіяльність в незначному ступені і згідно чинного законодавства не підпадають під критерії встановлення групи інвалідності.

Позивач вважає таке рішення протиправним та оскаржує його в судовому порядку.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що відповідно до статті 2 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" №875-ХІІ від 21 березня 1991 року особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно зі статтею 3 вищевказаного Закону інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно з пунктами 3, 17, 20 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03 грудня 2009 року ( далі - Положення №1317), медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Як свідчить зміст пункту 26 Положення №1317, особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

Акт огляду МСЕК оформлюється відповідно до Форми №161/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я №577 від 30 липня 2012 року. В розділах 30-35 зазначеної форми вказується "експертне рішення", яке включає висновок про умови і характер праці, рекомендації з соціально-трудової реабілітації, рекомендації з медичної реабілітації, група інвалідності, причина інвалідності, строк встановлення інвалідності, дата чергового перегляду, час настання інвалідності, ступінь втрати працездатності у відсотках, потреба у додаткових видах допомоги, документи, які були підставою для винесення експертного рішення, обґрунтування експертного рішення, обґрунтованість направлення на МСЕК.

Пунктом 21 Положення визначено, що у разі встановлення інвалідності і ступеня втрати здоров`я комісія розробляє на підставі плану медичної та професійної реабілітації, що обов`язково надається лікарем, або за участю лікаря індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються обсяги та види реабілітаційних заходів з конкретизацією трудових рекомендацій, методи та строки їх здійснення, засоби реабілітації та відповідальні за виконання. Комісія відповідає за якість розроблення індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю та здійснює у межах своїх повноважень контроль за її виконанням.

Як вже зазначав суд вище, упродовж розгляду даної справи в окреме провадження виділені позовні вимоги ОСОБА_1 до Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Полтавської області, зокрема, щодо визнання протиправним та скасування рішення Полтавської МСЕК про відмову у встановленні ОСОБА_1 втрати працездатності.

З даних Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що Полтавським окружним адміністративним судом розглянуто виділені в окреме провадження зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 та 11 червня 2019 року ухвалено рішення у справі № 640/4965/19, відповідно до якого позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Полтавської області про відмову у встановленні втрати працездатності ОСОБА_1 , викладене в акті огляду медико-соціальною експертною комісією № 1677 від 16 серпня 2018 року; зобов`язано Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи Полтавської області повторно здійснити медичне обстеження ОСОБА_1 .

За обставин скасування Полтавським окружним адміністративним судом рішення Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Полтавської області про відмову у встановленні втрати працездатності ОСОБА_1 скасуванню підлягає й винесене на його підставі рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України про залишення без змін рішення Полтавської МСЕК, викладене у листі від 18 вересня 2018 року №604/09/18.

Окрім того, суд зазначає, що в рамках розгляду даної справи №640/1549/19 призначено судово-медичну експертизу та Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи надано висновок експерта №032-8-2019, відповідно до якого зазначено, що в наданій для експертизи медичній документації відсутні будь-які дані, які б дозволяли стверджувати про те, що ОСОБА_1 отримав якісь тілесні ушкодження, встановлення наявності наслідків яких на час проведення даної експертизи дозволили б визначити їх ступінь тяжкості, в тому числі використовуючи критерій «стійка втрата загальної працездатності».

Проте, у ОСОБА_1 мають місце захворювання, у томі числі 1 дегенеративно-дистрофічні захворювання хребта, які незважаючи на проведене оперативне лікування, призвели до порушень функції хребта на час проведення даної експертизи.

Враховуючи вище наведене, методом прямої аналогії, можна визначити розмір стійкої втрати загальної працездатності ОСОБА_1 внаслідок наявності у нього зазначеного захворювання хребта: на час проведення даної експертизи у ОСОБА_1 має місце різко виражене порушення функції хребта, що відповідає статті 79-в вищезгаданої таблиці - 50%.

Таким чином, в даному випадку … можна стверджувати, що у віддзеркаленні на період 01 жовтня 2015 року по 17 жовтня 2016 року розмір стійкої втрати загальної працездатності у ОСОБА_1 з приводу захворювання хребта з порушеннями його функції складав 20%...

Що стосується втрати ОСОБА_1 професійної працездатності, то в даному випадку експертна комісія зазначає про те, що ОСОБА_1 втратив професійну працездатність, проте її розмір може бути встановлений або безпосередньо судом, або медико-соціальною експертною комісією, з урахуванням існуючих нормативно-правових документів щодо саме втрати особою професійної працездатності.

Надалі, виходячи з пояснень позивача про те, що вище вказаний експертний висновок підготовлено без дослідження довідки ВЛК №1351 від 14.08.2015 р., відповідно до якої станом на 14.08.2015 року ОСОБА_1 був оглянутий лікарями та йому поставлено діагноз «здоровий» всіма лікарями та, водночас, наявний висновок в частині наявності у ОСОБА_1 захворювання хребта станом на серпень 2015 року, що не узгоджується з висновком ЦВЛК (протокол №1305 від 04.05.2017 року, в якому викладений висновок про те, що захворювання у тому числі хребта : «захворювання ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини), судом задоволено клопотання позивача про призначення додаткової судово-медичної експертизи.

Висновок експерта №032-11-2020 від 16.10.2020 р. надійшов до суду 15 грудня 2020 року.

У висновку експертом зазначено, що на даний час в Україні, якщо дослівно дотримуватися діючих на час проведення судово-медичної експертизи положень, не встановлюється стійка втрата загальної працездатності у людини внаслідок наявних у неї захворювань. Попередньою експертизою експертна комісія лише методом прямої аналогії визначила розмір стійкої втрати загальної працездатності у ОСОБА_1 внаслідок наявності у нього захворювання хребта.

Експертами Зосіменко В.В. , Лєйчак Е.В. , Пилипенко О.П. встановлено, що у ОСОБА_1 станом на 01.10.2015 року вже була патологія хребта з невідомим ступенем порушення функції хребта - умовно 30%. Станом на січень 2020 року у ОСОБА_1 - різко виражене порушення функції хребта, що відповідає статті 79-в Таблиці… 50%: тобто до умовних 30% станом на 01.10.2015 року «додалося» ще 20%.

Також у висновку експертів стосовно втрати ОСОБА_1 професійної працездатності (щодо наявності у нього захворювання хребта з різко вираженим порушенням його функції) вказано, що ОСОБА_1 втратив професійну працездатність, проте її розмір, враховуючи смислове навантаження пунктів 9 та 10 Додатку до Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р., може бути встановлений або безпосередньо судом, або медико-соціальною експертною комісією, з урахуванням існуючих на сьогоднішній день нормативно-правових документів щодо саме втрати особо професійної працездатності.

Таким чином, наведені експертні висновки також свідчать про неповноту медичного обстеження позивача Полтавським МСЕК, на що не звернула увагу Центральна МСЕК МОЗ України, а також про передчасність прийнятого нею рішення від 18 вересня 2018 року, та про поверховий та неуважний підхід до вирішення питання позивача.

Виходячи з наявних у справі експертних висновків, чітко вбачаються підтверджені обставини наявності втрати ОСОБА_1 професійної працездатності.

Водночас, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання Центральної МСЕК МОЗ України здійснити дії щодо відновлення законних прав та інтересів ОСОБА_1 та повторно здійснити його медичне обстеження та видати довідку про встановлення втрати працездатності задоволенню не підлягають, оскільки рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі № 640/4965/19 Полтавську МСЕК вже зобов`язано провести повторне медичне обстеження ОСОБА_1 , а дії щодо видачі довідки про встановлення ступеню втрати працездатності можуть бути вчинені лише після проведення відповідного обстеження та виходячи з його результатів.

На час розгляду даної справи таких результатів суду не представлено.

Отже, дії щодо повторного медичного обстеження ОСОБА_1 має вчинити Полтавська МСЕК на виконання відповідного судового рішення, після чого виникнуть підстави для видачі відповідної довідки позивачу за його результатами, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню лише частково.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) рішення:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши позовні вимоги на предмет дотримання відповідачем положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що приймаючи 18 вересня 2018 року оскаржуване рішення про залишення без змін рішення Полтавської МСЕК про відмову встановлення втрати працездатності ОСОБА_1 , Центральна МСЕК МОЗ України діяла необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд вбачає правові підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій звільнені від сплати судового збору.

Позивач відповідно до посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 27 квітня 2016 року звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин, з урахуванням часткового задоволення позову, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Разом з тим, позивачем 08.10.2020 року оплачено рахунок №319/09/2020 від 07.10.2020 р. за проведення комісійного судово-медичного дослідження в межах судово-медичної експертизи на суму 4 764,60 грн., що підтверджується квитанцією, приєднаною до матеріалів справи. Зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 23 358,00 грн.

В цій частині суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі (додаткова постанова Верховного Суду від 12 вересня 2018 року по справі №810/4749/15).

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду:

- договір про надання правової (правничої) допомоги від 21.11.2018 р., укладений між АБ «Лукашенко Є.О.» та ОСОБА_1 ,

- додаток №1 до договору від 21.11.2018 р., відповідно до якого Клієнт сплачує кошти у сумі 10 000,00 грн. в якості гонорару за підготовку адвокатом всіх необхідних клопотань для участі в судовому засіданні, відправленні адвокатських запитів, надання консультацій тощо,

- додаткову угода №1 від 15.03.2019 р., відповідно до якої Клієнт сплачує адвокатському бюро суму 2000,00 грн за представництво інтересів в судовому засіданні та 1 250 грн. за ознайомлення з матеріалами справи

- рахунок на оплату суми 23 358, 00 грн.

- акт виконаних робіт (наданих послуг) від 12.12.2018 р. №1 на суму 10 000,00 грн. (складання позовної заяви + складання та направлення клопотання про проведення судово-медичної експертизи для визначення ступеня втрати працездатності, надання консультацій);

- акти виконаних робіт від 04.04.2019 р., 16.05.2019 р., від 22.05.2019 р., від 12.09.2019 р., від 21.05.2020 р., від 25.06.2020 р., від 16 липня 2020 р., на загальну суму 13 358,00 грн.

- меморіальні ордери на загальну суму 23 358,00 грн.

Оцінюючи надані докази, суд зазначає, що Договором про надання правової допомоги від 21.11.2018 р., укладеним між позивачем та адвокатським бюро «Лукашенко Є.О.», передбачено надання правничих послуг під час представництва інтересів ОСОБА_1 у відповідному адміністративному суді міста Києва під час оскарження рішення МСЕК про відмову у встановленні групи інвалідності. У наданих актах виконаних робіт зазначені послуги, які надавалися позивачу та їхня вартість. Загальна сума отриманої правничої допомоги у розмірі 23 358,00 грн. оплачена позивачем у повному обсязі, що підтверджується меморіальними ордерами, у яких конкретизовано, що оплата послуг здійснюється саме у справі №640/1549/19 в Окружному адміністративному суді міста Києва.

Відповідачем висловлено незгоду із заявленою сумою відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, водночас, не зазначено з якими саме видами допомоги не погоджується відповідач, не обґрунтовано аргументів щодо неспівмірності заявленої суми.

Разом з тим, як вже зазначав суд вище, під час вирішення питання про розподіл судових витрат враховується чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмету спору.

З огляду на предмет спору (визнання протиправним та скасування рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України), а також того, що суд не вирішував питання щодо визначення ступеня втрати працездатності позивача, та не знайшов правових підстав для задоволення інших позовних вимог ОСОБА_1 , враховуючи також те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, у даній справі суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України, викладеного у формі листа від 18 вересня 2018 року №604/09-18, про залишення без змін рішення Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Полтавської області про відмову у встановленні втрати працездатності ОСОБА_1 , викладеного в акті огляду медико-соціальною експертною комісією № 1677 від 16 серпня 2018 року.

В решті позовних вимог відмовити.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України на користь ОСОБА_1 вартість проведеного комісійного судово-медичного дослідження в межах судово-медичної експертизи на суму 4 764,60 грн.(чотири тисячі сімсот шістдесят чотири грн 60 коп), а також витрати на правничу допомогу у сумі 15 000 грн (п`ятнадцять тисяч грн 00 коп).

4. Стягнути з Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) за наступними банківськими реквізитами:

Отримувач коштів - УК у Печерському р-ні м. Києва

Код отримувача (код ЄДРПОУ) - 38004897

Рахунок отримувача - UA4026007

Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача - 899998

Код класифікації доходів бюджету - 22030101

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 тел. НОМЕР_2 .

Відповідач: Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України, адреса: 04071, м. Київ, вул. Костянтинівська, будинок 36, 04053, м. Київ, вул. Ю. Коцюбинського, 9, , тел. +70 .

Суддя В.І. Келеберда