Справа № 640/11565/20
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року м. Київ № 640/11565/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивача з урахуванням 5 (п`яти) процентів сум грошового забезпечення внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та зобов`язання відповідача здійснити з 01.01.2016 перерахунок позивачу та щомісячно здійснювати нарахування та виплату пенсії в розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням 5 (п`яти) процентів внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а також здійснити виплату недоотриманої суми пенсії за період з 01.01.2016 з урахуванням раніше проведених виплат.

Ухвалою суду від 28.05.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугою років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В січні 2020 року позивач звернувся до Головного управління із заявою щодо перерахунку та виплати пенсії з урахування 5% внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та які не були враховані при проведенні перерахунку пенсії позивача.

Листом від 17.02.2020 №1002-657/К-02/8-2600/20 відповідач повідомив позивача, що його було звільнено зі служби в податковій міліції 11.03.2005 відповідно до п.п. «б» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ в запас (а не у відставку) через хворобу.

Таким чином, позивачу відмовлено в перерахунку пенсії та зазначено, що пенсію призначено за вислугу 22 роки служби з розрахунку 56% відповідних сум грошового забезпечення відповідно до чинного законодавства.

Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві, отримує пенсію за вислугою років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На підставі рапорту ОСОБА_1 про звільнення та свідоцтва про хворобу №128-з від 04.02.2005, наказом ДПА України №13-о/д від 03.02.2005 позивач був звільнений в запас з посади начальника другого відділення відділу по боротьбі з корупцією в органах Управління податкової міліції з організації взаємодії в Київській області, з 11.03.2005 за п.п. «б» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, а саме: через хворобу.

В січні 2020 року позивач звернувся до Головного управління із заявою щодо перерахунку та виплати пенсії з урахування 5% внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та які не були враховані при проведенні перерахунку пенсії позивача.

Листом від 17.02.2020 №1002-657/К-02/8-2600/20 відповідач повідомив позивача, що його було звільнено зі служби в податковій міліції 11.03.2005 відповідно до п.п. «б» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ в запас (а не у відставку) через хворобу.

Вважаючи протиправними дії відповідача та у зв`язку із цим про зобов`язання вчинити певні дії, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною третьою статті 46 Конституції України проголошено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Позивач вважає, що розмір його пенсії повинен обчислюватись, виходячи з розміру 56% відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до пункту «а» статті 13 Закону №2262 - XII (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Проаналізувавши зміст наведених вище норм законодавства в їх сукупності і системному зв`язку, суд вважає, що для визначення відсотку грошового забезпечення, з якого проводиться обчислення розміру пенсії - 50 чи 55, визначальне значення мала форма звільнення зі служби, а саме у відставку чи у запас.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 звільнений зі служби не у відставку, а у запас у зв`язку з хворобою, то відповідно до наведених норм він не має права на призначення пенсії у розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення, яка призначається лише особам, звільненим у відставку за віком або станом здоров`я.

Доводи позивача про те, що на момент виникнення у нього права на перерахунок пенсії 01.01.2016 року ст. 13 Закону № 2262-XII було передбачено, що пенсія за вислугу років в розмірі 61% грошового забезпечення призначається також особам, звільненим зі служби на підставі п. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII, а саме через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, суд вважає безпідставним, оскільки Закон № 580-VIII набув чинності з 07.11.2015 року, тобто після звільнення позивача зі служби, не має зворотної дії в часі і ним, чи іншими законами не передбачено зміни формулювання підстав звільнення зі служби співробітників міліції, які були звільнені до набрання чинності цим законом і відповідного перерахунку пенсії.

А підстави перерахунку пенсії, як зазначено вище, визначені ст. 63 Закону № 2262-XII і позивачу був проведений перерахунок пенсії відповідно до вказаної норми у зв`язку із збільшенням грошового забезпечення поліцейських.

Суд звертає увагу, що зміни до статті 13 цього Закону внесено згідно із Законом №580-VIII від 02 липня 2015 року та застосовуються до осіб, звільнених зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з пунктами 2, 3 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції: 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції.

Отже, необхідною обставиною, з існуванням якої законодавець пов`язує наявність у особи права на призначення пенсії у розмірі 61 процентів відповідних сум грошового забезпечення, є звільнення у відставку за віком або за станом здоров`я, на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу ДПА України від 03.02.2005 №13-о/д ОСОБА_1 звільнений у запас Збройних Сил України на підставі п. 64 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ через хворобу. Відповідно до копії пенсійної справи позивача при виході на пенсію позивачу нараховано основний розмір пенсії 56% грошового забезпечення за вислугою років.

Таким чином, на момент звільнення у позивача не було права на призначення пенсії у розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення, а ГУПФ України в м. Києві дотримано вимог законодавства України та правомірно призначено позивачу пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII у розмірі 56%.

Відтак, оскільки позивача звільнено з податкової міліції з 11.03.2005 та в Національній поліції позивач службу не проходив, суд вважає, що стаття 77 Закону України «Про Національну поліцію» не може застосовуватись до ОСОБА_1 .

Крім того, розмір пенсії у відсотковому співвідношенні до грошового забезпечення позивачу визначався при її призначенні, а статтею 63 Закону №2262-XII чітко визначено, що пенсія підлягає перерахунку виключно у зв`язку із зміною лише розміру грошового забезпечення, при цьому цією правою нормою не передбачено перерахунок пенсії у відсотковому розмірі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивача звільнено зі служби в запас через хворобу, то відповідно до наведених норм він не має права на призначення пенсії у розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення, яка призначається звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я та на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Вказана правова позиція також викладена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2019 у справі №826/16362/18.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб`єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін