Справа № 640/31535/20
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року м. Київ № 640/31535/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фосін Авто»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фосін Авто» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Фосін Авто»), адреса: 01133, місто Київ, вулиця Мечнікова, будинок 7а, офіс 5 до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 16, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В3» від 06 лютого 2020 року №, яке винесене ГУ ДПС у м. Києві в частині відсутності права на отримання бюджетного відшкодування за період жовтень 2019 року та відсутності права на врахування такої суми від`ємного значення про надання бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 915 579,00 грн;

- зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві внести до реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформацію про узгодження за наслідками судового оскарження податкового повідомлення-рішення форми «В3» від 06 лютого 2020 року № суми бюджетного відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю «Фосін Авто» за жовтень 2019 року у розмірі 915 579,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що висновки, викладені в акті перевірки від 16 січня 2020 року №63/26-15-05-04-01/42530581 не грунтуються на фактично наданих первинних документах, а тому є такими, що не відповідають дійсності.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що за результатами проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за жовтень 2019 року, встановлено порушення пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення ТОВ «Фосін Авто» суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за жовтень 2019 року у розмірі 915 579,00 грн. Підставою для зазначених висновків слугувало те, що податковим органом під час проведення перевірки виявлена відсутність у ТОВ «Фосін Авто» платіжних доручень на сплату за постачання товарів/послуг за жовтень 2019 року у розмірі 915 579,00 грн. З огляду на зазначене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач у письмових запереченнях на відзив зазначив, що на підтвердження оплати за товари, придбані відповідно до договору купівлі - продажу транспортних засобів від 30 листопада 2018 року №301118/1 укладеного з ТОВ «Комтранскомплект», контролюючому органу були надані всі необхідні платіжні доручення та банківські виписки, у зв`язку з чим, посилання відповідача на відсутність платіжного доручення на сплату за постачання товарів/послуг за жовтень 2019 року розмірі 915 579,00 грн, як на підставу для відмови у бюджетному відшкодування, не заслуговують на увагу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

13 листопада 2019 року ТОВ «Фосін Авто» подало до ГУ ДПС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2019 року з додатками, що підтверджується квитанцією №2 від 13 листопада 2019 року.

У рядку 20.2.1 розділу ІІІ зазначеної податкової декларації позивачем визначено суму від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Податкового кодексу України на момент подання податкової декларації, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку у розмірі 915 579,00 грн.

Разом із податковою декларацією позивачем подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, визначеного у податковій декларації за жовтень 2019 року.

ГУ ДПС у м. Києві у період з 27 грудня 2019 року по 14 січня 2020 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Фосін Авто» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за жовтень 2019 року, за результатами якої складено акт від 16 січня 2020 року №63/26-15-05-04-01/ НОМЕР_1 (далі по тексту - Акт перевірки).

За висновками Акта перевірки відповідачем встановлено порушення пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення ТОВ «Фосін Авто» суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) за жовтень 2019 року у розмірі 915 579,00 грн.

З Акта перевірки вбачається, що згідно з даними додатку 3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» до податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2019 року ТОВ «Фосін Авто» в таблиці 2 «Розшифровка суми податку, фактично сплаченої у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальником товарів/послуг або до Державного бюджету України» включило до розрахунку відшкодування від`ємне значення за грудень 2018 року на суму 915 579,00 грн.

Під час перевірки встановлено відсутність у ТОВ «Фосін Авто» платіжних доручень на оплату за постачання товарів/послуг за жовтень 2019 року у розмірі 915 579,00 грн.

Враховуючи вище викладені обставини, податковий орган дійшов висновку, що відповідно до підпункту «в» пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України ТОВ «Фосін Авто» завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за жовтень 2019 року у розмірі 915 579,00 грн.

На підставі висновків Акта перевірки ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення - рішення від 06 лютого 2020 року №, яким визначено відсутність права на врахування суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 915 579,00 грн.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення з даною позовною заявою до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Спосіб дій органів державної податкової служби України при виконанні владних управлінських функцій по здійсненню контролю за платниками податків шляхом проведення перевірок правильності та повноти обчислення податкових зобов`язань визначений, зокрема, статтями 75 - 86 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до частини другої пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 75.1.2 пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Суд зазначає, що обставини, які визначені законодавцем як підстави для прийняття податковим органом рішення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, викладені у статті 78 Податкового кодексу України.

Так, у відповідності до вимог пункту 78.1.8 статті 78 Податкового кодексу України, однією з підстав для проведення позапланової перевірки є те, що платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Відповідно до вимог пункту 200.11 статті 200 Податкового кодексу України (до якої фактично відсилає пункт 78.1.8. Податкового кодексу України), контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями:

- за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками;

- з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу.

Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.

Аналіз наведених норм Податкового кодексу України свідчить, що контролюючий орган наділений повноваженнями на проведення документальної позапланової перевірки платника податку в разі, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету ПДВ (підпункт 78.1.8 пункт 78.1 статті 78 Податкового кодексу України) і якщо розрахунок такої суми бюджетного відшкодування зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за визначеними у пункті 200.11 статті 200 Податкового кодексу України операціями.

У такому разі перевірка від`ємного значення ПДВ (а не перевірка безпосередньо бюджетного відшкодування), не буде різною за своєю суттю, за умови якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за визначеними у пункті 200.11 статті 200 Податкового кодексу України операціями.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №808/2911/17 (адміністративне провадження №К/9901/53518/18).

З матеріалів справи вбачається, що податковою декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2019 року позивачем до бюджетного відшкодування заявлено 915 579,00 грн.

Суд зазначає, що сума заявлена позивачем до відшкодування становить більше 100 тис. гривень, тобто у контролюючого органу були наявні підстави для проведення перевірки на підставі підпункту 78.1.8. пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Перевірку проведено на підставі наказу від 10 грудня 2019 року №4432, тобто згідно з приписами пункту 78.1.8 статті 78 та пункту 200.11 статті 200 Податкового кодексу України.

З огляду на зазначене, суд відхиляє доводи позивача щодо незаконного проведення документальної перевірки бюджетного відшкодування ПДВ.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), визначено статтею 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до положень 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Така сума може мати як позитивне, так і від`ємне значення.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

У пункті 102.5 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що сума від`ємного значення визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду і враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу платник ПДВ має право обирати: декларувати йому суму бюджетного відшкодування чи зараховувати цю суму до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. При цьому податковий кредит, який бере участь у розрахунку суми бюджетного відшкодування, формується за рахунок сум від`ємного значення з ПДВ, які фактично сплачені отримувачем товару його постачальнику (постачальникам) у попередніх (попередньому) податкових періодах (податковому періоді) або до Державного бюджету України.

Отже право на бюджетне відшкодування податкове законодавство обмежує виключно фактом сплати суми ПДВ в попередніх і звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до бюджету та строком давності у 1095 днів. При цьому отримання бюджетного відшкодування не є обов`язком суб`єкта господарювання, а являється його правом, і попереднім податковим періодом може бути будь-який податковий період, який передує звітному, тому визначення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, може здійснюватися за будь-який попередній податковий період, а не лише за період, який передував звітному.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 820/2602/17 (адміністративне провадження № К/9901/1840/17).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Фосін Авто» у відповідності до пунктів 200.1, 200.4 Податкового кодексу України у декларації з податку на додану вартість за жовтень 2019 року заявлено до бюджетного відшкодування суму податку у розмірі 915 579,00 грн., яка фактично була сплачена постачальникам у попередніх (попередньому) податкових періодах (податковому періоді) або до Державного бюджету України, й не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті Податкового кодексу України на момент отримання контролюючим органом податкової декларації.

Слід зазначити, що жодних дефектів у правовому статусі позивача або його контрагентів, які виписали податкові накладні, на підставі яких ТОВ «Фосін Авто» сформовано спірну суму податкового кредиту, або ж недоліків у оформленні первинних документів, складених за результатами господарських операцій, суди не встановили й відповідач на такі обставини не посилалось ні у акті перевірки, ні під час розгляду справи.

Разом з тим, підставою для висновків відповідача про відсутність у позивача права на врахування суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 915 579,00 грн. слугувало те, що під час перевірки встановлено відсутність у ТОВ «Фосін Авто» платіжних доручень на оплату за постачання товарів/послуг за жовтень 2019 року у розмірі 915 579,00 грн.

Так, на підтвердження своєї позиції позивачем долучено до матеріалів справи договір купівлі продажу від 30 листопада 2018 року №301118/1, укладений між ТОВ «Комтранскомплект» та ТОВ «Фосін Авто», за умовами якого сторони дійшли до взаємної згоди про те, що продавець продає транспортні засоби, що належать йому на праві власності, а покупець купує та зобов`язується оплатити товар на умовах даного договору.

За приписами пункту 2.1 договору купівлі - продажу від 30 листопада 2018 року №301118/1 продавець продає, а покупець купує наступний товар:

1) автобус «ATAMAN» A092H6, VIN НОМЕР_2 , двигун НОМЕР_3 , вартістю 1 831 158,00 грн., у тому числі ПДВ 305 193,00 грн.;

2) автобус «ATAMAN» A092H6, VIN НОМЕР_4 , двигун НОМЕР_5 , вартістю 1 831 158,00 грн., у тому числі ПДВ 305 193,00 грн.;

3) автобус «ATAMAN» A092H6, VIN НОМЕР_6 , двигун НОМЕР_7 , вартістю 1 831 158,00 грн., у тому числі ПДВ 305 193,00 грн.

Згідно з пунктом 3.1 договору купівлі - продажу від 30 листопада 2018 року №301118/1 покупець зобов`язується здійснити оплату за товар наступним чином: після підписання даного договору, покупець здійснює оплату товару у розмірі 50 %, що становить 2 746 737,00 грн, у тому числі ПДВ за ставкою 20 %, що становить 457 789,50 грн. Решту вартості товару покупець сплачує протягом 6 місяців рівними частинами кожного місяця до 31 числа включно.

Всі платежі за товар здійснюються в національній валюті України. Всі розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Також, 30 листопада 2018 року сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі - продажу від 30 листопада 2018 року №301118/1, у якій сторони дійшли взаємної згоди змінити пункти 3.1,3.1.1, 3.1.2 договору купівлі продажу від 30 листопада 2018 року №301118/1 та викласти їх в наступній редакції:

« 3.1. Враховуючи те, що основна маса комплектуючих на товар є імпортованими, ціна на товар і сума договору є еквівалентними до вартості автобусів у доларах США та за домовленістю сторін складає 64 500,00 доларів США за одну одиницю, що становить попередню ціну 1 831 158,00 грн., у тому числі ПДВ за ставкою 20 %, що становить 305 193,00 грн.

Загальна сума договору є еквівалентом 193 500,00 доларів США, що становить попередню ціну 5 493 474,00 грн, у тому числі ПДВ за ставкою 20 %, що становить 915 579,00 грн.

Сторони прийшли до взаємної згоди визначити, що на момент підписання договору курс долара США становить 28,39 грн. за один долар США.

Покупець зобов`язується здійснити оплату за товар наступним чином:

3.1.1. Після підписання даного договору, покупець здійснює оплату товару у розмірі 50 %, що становить 2 746 737,00 грн, у тому числі ПДВ за ставкою 20 %, що становить 457 789,50 грн.

3.1.2. Решту вартості товару, що є еквівалентом 96 750,00 доларів США та становить 2 746 737,00 грн, у тому числі ПДВ за ставкою 20 %, що становить 457 789,50 грн, покупець сплачує рівними частинами протягом 6 календарних місяців згідно з графіком про проведення розрахунків:

1) 16 125,00 доларів США, що становить 457 789,50 грн повинно бути сплачено до 31 грудня 2018 року;

2) 16 125,00 доларів США, що становить 457 789,50 грн повинно бути сплачено до 31 січня 2019 року;

3) 16 125,00 доларів США, що становить 457 789,50 грн повинно бути сплачено до 28 лютого 2019 року;

4) 16 125,00 доларів США, що становить 457 789,50 грн повинно бути сплачено до 31 березня 2019 року;

5) 16 125,00 доларів США, що становить 457 789,50 грн повинно бути сплачено до 30 квітня 2019 року;

6) 16 125,00 доларів США, що становить 457 789,50 грн повинно бути сплачено до 31 травня 2019 року.

У випадку, якщо останній день місяця припадає на вихідний день, то оплата здійснюється в останній робочий день місяця.

Оплата за товар проводиться покупцем у національній валюті України, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок продавця з урахуванням комерційного курсу продажу АТ «Міжнародний інвестиційний банк» доларів США на день проведення оплати, але який становить не менше договірного курсу долару США 28,39 грн., що зазначений у пункті 3.1.1 договору.».

На підтвердження виконання умов зазначеного договору у матеріалах справи містяться наступні первинні документи:

- акт приймання - передачі від 20 грудня 2018 року;

- платіжні доручення: від 03 грудня 2018 року №1 на суму 148 000,00 грн., від 04 грудня 2018 року №2 на суму 600 000,00 грн., від 11 грудня 2018 року №3 на суму 600 000,00 грн., від 21 грудня 2018 року №7 на суму 149 000,00 грн., від 24 січня 2019 року №8 на суму 494 000,00 грн., від 06 лютого 2019 року №9 на суму 250 000,00 грн., від 28 лютого 2019 року №10 на суму 148 000,00 грн., від 14 березня 2019 року №11 на суму 149 000,00 грн., від 22 березня 2019 року №12 на суму 300 000,00 грн., від 29 березня 2019 року №14 на суму 150 000,00 грн., від 08 квітня 2019 року №15 на суму 150 000,00 грн., від 17 квітня 2019 року №16 на суму 150 000,00 грн., від 19 квітня 2019 року №17 на суму 150 000,00 грн., від 24 квітня 2019 року №18 на суму 150 000,00 грн., від 08 травня 2019 року №19 на суму 145 000,00 грн., від 15 травня 2019 року №20 на суму 150 000,00 грн., від 23 травня 2019 року №21 на суму 120 474,00 грн., від 31 травня 2019 року №22 на суму 150 000,00 грн., від 06 червня 2019 року №24 на суму 149 000,00 грн., від 05 липня 2019 року №1 на суму 149 000,00 грн., від 22 липня 2019 року №4 на суму 110 000,00 грн., від 02 серпня 2019 року №5 на суму 100 000,00 грн., від 09 серпня 2019 року №6 на суму 140 000,00 грн., від 20 серпня 2019 року №7 на суму 120 000,00 грн., від 03 вересня 2019 року №8 на суму 149 000,00 грн., від 11 вересня 2019 року №9 на суму 115 000,00 грн., від 25 вересня 2019 року №10 на суму 110 000,00 грн., від 04 жовтня 2019 року №11 на суму 100 000,00 грн., від 23 жовтня 2019 року №12 на суму 98 000,00 грн.;

- банківські виписки по рахунку.

З огляду на викладене, матеріалами справи документально підтверджується здійснення позивачем оплати товарів згідно з договором купівлі - продажу від 30 листопада 2018 року №301118/1 на суму 5 493 474,00 грн.

При цьому, як вже було зазначено вище, отримання бюджетного відшкодування є правом суб`єкта господарювання, а тому податковим періодом може бути будь-який податковий період, який передує звітному, а визначення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, може здійснюватися за будь-який попередній податковий період, а не лише за період, який передував звітному.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що підстави для прийняття спірного податкового повідомлення - рішення, зазначені позивачем в Акті перевірки, не відповідають встановленим обставинам справи, а тому позовні вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню, а податкове повідомлення - рішення форми «В3» від 06 лютого 2020 року № - скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві внести до реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформацію про узгодження за наслідками судового оскарження податкового повідомлення-рішення форми «В3» від 06 лютого 2020 року № суми бюджетного відшкодування ТОВ «Фосін Авто» за жовтень 2019 року у розмірі 915 579,00 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за результатами перевірки платника.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За змістом пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання). Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 200.12 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зокрема, з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення (підпункт «ґ» цієї статті). У випадках, передбачених цим підпунктом цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (пункт 200.13 цієї статті Кодексу ).

У відповідності до пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України, якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Як передбачено положеннями пункту 200.15 цієї статті, у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника (абзац другий пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України).

Аналогічні за правовим регулюванням положення містить і Порядок ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року №26 (далі по тексту - Порядок №26), який набрав чинності 01 лютого 2017 року.

Зокрема, згідно пункту 6 Порядку №26 інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

За змістом абзацу другого пункту 7 Порядку №26 після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду орган ДФС на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку.

З аналізу наведених норм вбачається, що податкове законодавство пов`язує наявність обов`язку контролюючого органу внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника з набранням законної сили рішенням суду.

Рішення суду у цій справі набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто через 30 днів з дня складення повного судового рішення, якщо його не буде оскаржено в апеляційному порядку.

В контексті наведених правовідносин, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Аналіз даної норми свідчить, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи або інтереси особи, при чому такі порушення мають полягати у відповідних правових наслідках у вигляді зміну стану прав та обов`язків позивача або створення об`єктивних перешкод у реалізації законного інтересу відповідної особи, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 10.3 Пленуму Вищого адміністративного суд України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє. (правова позиція Верховного Суду України, постанова у справі №6-951/16цс від 24 травня 2017 року).

Зокрема, Верховний Суд України дійшов висновку, що суд не має права забороняти щось на майбутнє з двох причин, оскільки: для захисту права суду необхідний факт його порушення, а чи відбудеться це у майбутньому - невідомо; способи захисту порушеного права не абстрактні і формулюються позивачем не як завгодно, а визначені виключно законом. Тому, якщо законом не передбачено такого способу захисту права як зобов`язати посадову особу органу державної влади вчиняти певні дії в майбутньому, то у задоволенні такої позовної вимоги суду слід відмовити.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась і в постановах Верховного Суду, зокрема від 08 липня 2020 року у справі № 348/812/17.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 28-36).

Отже, для захисту права має бути неправомірне втручання (порушення) такого права.

Таким чином, суд зазначає, що в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, а тому суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє, у зв`язку з чим позовна вимога позивача про зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві внести до реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформацію про узгодження за наслідками судового оскарження податкового повідомлення-рішення форми «В3» від 06 лютого 2020 року № суми бюджетного відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю «Фосін Авто» за жовтень 2019 року у розмірі 915 579,00 грн. є передчасною та задоволенню не підлягає.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності прийнятого податкового повідомлення - рішення, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог

Як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного доручення, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. Таким чином, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, а також те, що вимога зобов`язального характеру є похідною від вимоги про скасування податкового повідомлення - рішення ГУ ДПС у м. Києві, суд стягує на користь позивача судові витрати у розмірі 1051,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фосін Авто» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «В3» від 06 лютого 2020 року №, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фосін Авто» (01133, місто Київ, вулиця Мечнікова, будинок 7а, офіс 5, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1051,00 грн (одна тисяча п`ятдесят одна гривня 00 копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник