Справа № 160/16411/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
08.12.2020 Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму у розмірі 3759,28 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №47 від 09.02.2018 ОСОБА_1 було звільнено в запас згідно п. «и» ч. 6 ст. 26 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з 09.02.2018 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Покровсько-Тернівського ОРВК Дніпропетровської області, проте витрат на власне утримання у повному обсязі добровільно не відшкодовано, а тому обов`язок з примусового відшкодування має бути покладений за рішенням суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку ст. 262 КАС України. Цією ж ухвалою судом надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Судова кореспонденція на адресу відповідача направлялась за адресою, вказаною в матеріалах справи. Однак, до суду 22.06.2021 повернувся конверт із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Письмових заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило.
Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини -польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.04.2016 №145 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 23.04.2016 №77-РС на посаду механіка-водія гаубичного самохідно-артилерійського взводу 2 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, який прибув з військової частини-польова пошта НОМЕР_3 , з 28.04.2016 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, вважати таким, що 28.04.2016 прийняв справи та посаду і приступив до виконання обов`язків за посадою з посадовим окладом 605,00 грн. на місяць, шпк «солдат» ВОС-843253А.
Відповідач на період проходження військової служби був забезпечений державою всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим майном.
Відповідно до рапорту начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2020, довідки №11 про вартість речового майна, за неповне використання якого утримуються кошти при звільненні солдата ОСОБА_1 .
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.02.2018 №47, солдата ОСОБА_1 , номера обслуги 2 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 1 гаубичної самохідно-артилерійської дивізіону бригадної артилерійської групи, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2018 №15-РС з військової служби у запас за пунктом «и» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) частини шостої статті 26 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати таким, що 09.02.2018 здав справи та посаду. З 09.02.2018 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до Покровсько-Тернівського ОРВК Дніпропетровської області.
На момент виключення із списків військовослужбовців військової служби за контрактом, згідно довідки №11 про вартість речового майна, за не повне використання якого утримується кошти при звільненні солд. ОСОБА_1 рахувалось речове майно, строки носіння якого не вийшли на загальну суму 3759,28 грн.
У зв`язку із наявністю суми, яка підлягає відшкодуванню відповідачем та відсутністю добровільної сплати такої суми, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі -Закон № 2011-ХІІ).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону, поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Абзацом 2 частини 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно абзацу 7 пункту 4 розділу ІІІ Інструкції № 232, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.
Відповідно до ч. 1 та 4 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 статті 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» передбачено, що військове майно є державним майном, тому заподіяння шкоди окремим військовим частинам, зокрема військовій частині НОМЕР_1 це шкода, яка заподіяна безпосередньо державі.
З наявних в матеріалах справи, а саме: рапорту від 29.04.2020 (вих. №6343), довідки про вартість речового майна, за не повне використання якого утримуються кошти при звільненні від 08.02.2018 №11, вбачається, що вартість виданих відповідачу предметів речового майна складає 3759,28 грн.
Відтак, проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем з відшкодування залишкової вартості предметів речового забезпечення в розмірі 3759,28 грн.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Доказів відшкодування відповідачем заборгованості за речове майно, яке не вислужило встановлений термін експлуатації, на час розгляду справи суду не надано.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач має право на утримання з відповідача вартості предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, а тому позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки під час розгляду цієї справи, позивач витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз не поніс, підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про стягнення заборгованості задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму у розмірі 3759,28 грн.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко