Справа № 640/9295/21
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року м. Київ № 640/9295/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1) Державного виконавця Печерського районного відділу державної служби у

місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) Нагайчука Миколи Володимировича;

2) Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої

служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови від 02 грудня 2020 року ВП

№ 63786544,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчука Миколи Володимировича (далі по тексту - відповідач) в якому просить суд визнати протиправним та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 02 грудня 2020 року ВП № 63786544.

В обґрунтування позову зазначено, що спірна постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята із порушенням Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, позивач наголошує на порушення строку подачі виконавчого документу, не направленні спірної постанови Боржнику.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 13 квітня 2021 року. Зобов`язано відповідача надати суду до 12 квітня 2021 року відзив на позовну заяву та належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчого провадження № 63786544 та № 30913050, докази направлення/вручення оскаржуваної постанови позивачу.

У судове засідання відповідач не прибув, документи на вимогу ухвали суду від 07 квітня 2021 року до суду не подав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2021 року зобов`язано державного виконавця Печерського районного відділу державної служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчука Миколу Володимировича надати суду протягом 3-х днів з дня отримання даної ухвали: належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчих проваджень № 63786544 та № 30913050, докази направлення/вручення оскаржуваної постанови позивачу; у разі неможливості подання вказаних документів, у встановлені строки, повідомити про це суд із зазначенням причин.

28 травня 2021 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) надійшли документи на вимогу суду, відзив на позов не подано. Суд зазначає, що відповідачем не надано повністю всі матеріали виконавчого провадження, натомість надано вибірково постанови державного виконавця.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2021 року залучено до участі у справі Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у статусі відповідача - 2. Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надати суду протягом 3-х днів з дня отримання даної ухвали належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчого провадження № 30913050.

У встановлений судом строк Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не надав до суду копії матеріалів виконавчого провадження № 30913050.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Матеріали справи свідчать, що до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направлено на виконання постанову про стягнення виконавчого збору від 13 листопада 2014 року № ВП 30913050 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 1156194,51 грн, яка винесена в межах виконавчого провадження № 30913050 про примусове виконання виконавчого напису № 3090 від 19 грудня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В.

Судом встановлено, що не спростовано позивачем, що виконавче провадження № 30913050 по виконанню виконавчого напису від 19 грудня 2011 року № 3090 завершено 20 листопада 2020 року в порядку пункту 3 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

02 грудня 2020 року Державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нагайчуком М.В. відкрито виконавче провадження № 63786544 по примусовому виконанню постанови від 13 листопада 2014 року № ВП 30913050 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 1156194,51 грн.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних постанов) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною п`ятою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною п`ятою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Водночас, статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою якої передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

При цьому, згідно вимог пункту 1 частини першої статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються зокрема, з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

Аналіз наведених норм свідчить, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на його письмову заяву про повернення виконавчого документа, на державного виконавця покладається обов`язок щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі, якщо такий виконавчий збір не стягнуто.

Водночас, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є фактичне виконання судового рішення; вжиття державним виконавцем заходів по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір обраховується як 10 відсотків з фактично стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми чи майна.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 лютого 2019 року у справі №819/1116/17.

Слід зазначити, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду. Виконавчий збір є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюється органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Судом встановлено, що стягнення заборгованості за виконавчим написом № 3090 від 19 грудня 2011 року здійснювалась в межах виконавчого провадження № 30913050. Як заходи вчинялись державним виконавцем з метою виконання виконавчого напису з матеріалів справи встановити не вбачається можливим, оскільки відповідачем-2 не надано копій матеріалів виконавчого провадження.

Суд наголошує, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2021 року зобов`язано відповідача-2 надати суду протягом 3-х днів з дня отримання даної ухвали: належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчих проваджень № 30913050, докази направлення/вручення оскаржуваної постанови позивачу; у разі неможливості подання вказаних документів, у встановлені строки, повідомити про це суд із зазначенням причин, проте відповідачем-2 не виконано вимоги вказаної ухвали.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджено здійснення будь-яких відрахувань, або будь-яких дій спрямованих на виконання виконавчого напису.

При цьому, як вбачається зі змісту частини третьої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Оскільки виконавчий документ в межах виконавчого провадження ВП №30913050 повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" постановою від 20 листопада 2020 року, то постанову про стягнення виконавчого збору має бути прийнято не пізніше наступного робочого дня після 20 листопада 2020 року.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору від 13 листопада 2014 року ВП № 30913050 прийнята не у відповідності до норм Закону України "Про виконавче провадження", а тому, з метою захисту прав позивача, суд вважає обґрунтованим вийти за межі позовних вимог та визнати її протиправною та скасувати.

Як встановлено судом вище, постанову про відкриття виконавчого провадження від 02 грудня 2020 року ВП № 63786544 прийнято щодо примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 13 листопада 2014 року № ВП 30913050 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 1156194,51 грн.

Пунктом 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається зі змісту постанови про стягнення виконавчого збору від 13 листопада 2014 року, постанова є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення; строк пред`явлення до виконання один рік.

Таким чином, строк пред`явлення до виконання вказаної постанови закінчився 13 листопада 2015 року.

У свою чергу, постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору прийнято 02 грудня 2020 року.

Таким чином, відповідачем протиправно відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого документа, строк пред`явлення до виконання якого пропущено.

Оскільки судом встановлена протиправність постанови про стягнення виконавчого збору від 13 листопада 2014 року ВП № 30913050, відкриття виконавчого провадження на виконання такої постанови також суперечить приписам Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням чого постанова про відкриття виконавчого провадження від 02 грудня 2020 року ВП № 63786544, також є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, частиною першою статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог та їх обґрунтування, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки досліджених доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на з`ясуванні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 13 листопада 2014 року ВП № 30913050.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нагайчука Миколи Володимировича про відкриття виконавчого провадження від 02 грудня 2020 року № 63786544.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01011, м. Київ, вул. Різницька, 11-Б, ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова