Справа № 120/5652/21-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

29 червня 2021 р. Справа № 120/5652/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Дмитришена Руслана Миколаївна, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління внутрішніх справ України у Вінницькій області про скасування наказів в частині звільнення та поновлення на посаді, визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання протиправними дії, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення коштів.

Ухвалою від 07.06.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу у 10-ти денний строк з дня отримання копії ухвали усунути її недоліки, шляхом:

- зазначення інформації про учасників справи відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України;

- зазначення акта суб`єкта владних повноважень який позивач просить визнати протиправним та скасувати, зокрема зазначити реквізити індивідуального акта такі як його назва, номер та дата прийняття, а також обсяг оскарження рішення;

- надання копії позовної заяви, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи;

- засвідчення належним чином доданих до позовної заяви документів;

- зазначення власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав разом із доказами поважності причин пропуску строку.

24.06.2021 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій позивач надав позовну заяву з додатками у новій редакції у якій частково виконав вимоги ухвали від 07.06.2021.

У позовній заяві в новій редакції щодо строку звернення до суду позивач вказав, що ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.01.2021 залишено без змін вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2020, а тому саме з 26.01.2021 мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав.

Однак вчасно звернутися до суду із цим позовом позивач не мав можливості, оскільки до кінця травня 2021 року знаходився у психоемоційному стані, що унеможливило об`єктивно оцінити ситуацію та реагувати на неї, в тому числі й шляхом прийняття рішення щодо вчасного звернення до суду.

Таким чином, на думку позивача ним не пропущено строк звернення до суду.

Надавши оцінку аргументам позивача щодо поновлення строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що позивачем не виконано вимоги ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 07.06.2021, виходячи з наступного.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України, після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, зокрема, чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску, або як це передбачено ч. 1 ст. 123 КАС України, вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Інститут строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою спонукання учасників адміністративного судочинства до своєчасного вчинення ними процесуальних дій. Регламентування строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Крім цього, строки звернення до суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, перебіг строку для звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Щодо відліку строку звернення із адміністративним позовом, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Крім того, поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Як встановлено судом, предметом позову у новій редакції є вимоги:

- визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області від 30.09.2011 № 1134 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності";

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області від 18.10.2011 № 188 о/с в частині, яка стосується позивача;

- поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді в Головному управлінні Національної поліції у Вінницькій області, яка за функціональними обов`язками аналогічна або максимально наближена до посади начальника сектора дільничних інспекторів міліції Вінницького районного відділу Управління МВС України у Вінницькій області;

- зобов`язати відповідача виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 30.09.2011 по час поновлення на службі в Національній поліції України.

Суд зазначає, що служба в органах внутрішніх справ є різновидом публічної служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У цій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

У позовній заяві в новій редакції щодо строку звернення до суду позивач вказав, що ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.01.2021 залишено без змін вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2020, а тому саме з 26.01.2021 останній мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав. Однак вчасно звернутися до суду із цим позовом позивач не мав можливості, оскільки до кінця травня 2021 року знаходився у психоемоційному стані, що не унеможливило об`єктивно оцінити ситуацію та реагувати на неї, в тому числі й шляхом прийняття рішення щодо вчасного звернення до суду.

Крім того, позивач вказав, що протягом дев`яти років, а саме з вересня 2011 року, перебував під арештом та слідством, був об`єктом оперативно-розшукових та слідчих дій.

Вказані твердження оцінюються критично, оскільки з наданого вироку від 10.03.2020 у справі № 212/1227/2012 вбачається, що позивачу скасовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, що не обмежувало ОСОБА_1 звернутися з 10.03.2020 до суду у місячний строк. Належних та допустимих доказів перебування позивача під арештом суду не надано.

При цьому, враховуючи набрання законної сили 26.01.2021 вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2020 по справі № 212/1227/2012 позивач не вчинив жодних заходів для звернення до суду у місячний строк з 26.01.2021.

Щодо посилань позивача на неналежний психоемоційний стан, такі суд оцінює критично, оскільки психоемоційний стан позивача, не є поважною причиною для поновлення строків звернення до суду.

Також суд зазначає, що перебуваючи у неналежному психоемоційному стані, як на те вказує позивач, не перешкоджало йому звернутися 26.04.2021 до відповідача із звернення щодо підстав звільнення його зі служби в органах внутрішніх справ.

Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема від 08.08.2019 у справі № 127/13736/16-а зазначив, що "незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Із урахуванням прецедентної практики Європейського суду з прав людини право на доступ до суду не є абсолютним.

Слід взяти до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.05.1985 року в справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" та від 13.02.2001 року в справі "Кромбах проти Франції", в яких ЄСПЛ наголосив, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду.

У рішеннях від 20.05.2010 року в справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 року в справі "Наталія Михайленко проти України" ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.

В рішенні "Prince Hans-Adam II of Liechtenstein проти Німеччини" (рішення від 12 липня 2001 року п. 44) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

Суд наголошує, що визнання позивачем факту пропуску строку звернення до суду з позовною заявою і не доведення суду обставин об`єктивно непереборних, які не залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення позивачем процесуальної дії, унеможливлює поновлення судом такого процесуального строку.

Виходячи із системного аналізу норм Кодексу адміністративного судочинства України у контексті практики ЄСПЛ, слід зазначити, що державою встановлено доступні, чіткі та передбачувані процесуальні правила (обмеження), за дотримання яких особа може реалізувати право на судовий захист.

Таким чином, позивачем не виконано вимоги ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 07.06.2021 та не надано суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, що згідно п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є підставою для повернення позовної заяви.

Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивачем не виконано вимоги ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 07.06.2021 та не усунуто недоліки позовної заяви в частині подання заяви про поновлення процесуального строку звернення до суду із наведенням інших підстав для поновлення процесуального строку, що згідно п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є підставою для повернення позовної заяви.

Керуючись ст. 121, 122, 123, 169, 248, 256, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнати неповажними.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання протиправними дії, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення коштів - повернути позивачеві.

3. Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна