Справа № 640/21458/18
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року м. Київ № 640/21458/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Амадей Груп» (попереднє найменування товариство з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки Стелс») до Головного управління ДПС у м. Києві, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки Стелс» (надалі - Позивач, ТОВ «СБС») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач), у якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.06.2018 №, №, №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.12.2018 відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні 01.04.2019 судом, на підставі заяви представника Позивача, постановлено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2020 замінено первинного відповідача - Головне управління ДФС у м. Києві його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.01.2021 залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.06.2021 замінено первинного відповідача - Головне управління ДПС у м. Києві його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві () та замінено третю особу Головне управління ДПС у Дніпропетровській області правонаступником - Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області ().

В обґрунтування позовних вимог Позивачем зазначено, що висновки Відповідача про порушення Позивачем податкового законодавства по взаємовідносинам із контрагентами у періоді, що перевірявся, не відповідають фактичним обставинам справи. Посилався на те, що валові витрати та податковий кредит сформовано на підставі відповідних первинних документів, взаємовідносини мали реальний характер, а висновки Відповідача про їх завищення є безпідставними. Посилався на незаконність проведення перевірки.

Представником Відповідача позовні вимоги не визнано та зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства. Посилався на відсутність реального характеру взаємовідносин Позивача із ТОВ «СТ Мідл», ТОВ «Форест-таун 2015», ТОВ «ТК Спектр», ТОВ «Шериф комфорт», ТОВ «Інтербілд Комьюніті», ТОВ «Ека строй плюс», ТОВ «Гранді плюс», діяльність яких спрямовано на прикриття незаконної діяльності з метою ухилення від сплати податків.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій зазначено про реальність господарських взаємовідносин Позивача із вказаними контрагентами та безпідставність доводів, наведених Відповідачем у відзиві на позов. Позивач також посилався на те, що протоколи допиту свідка, а саме керівників вказаних товариств, не можуть бути доказом відсутності реального характеру господарських взаємовідносин Позивача із такими контрагентами.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі наказу від 27.04.2018 №7779, відповідно до підпункту 75.1.2, пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.08.2016 у справі №760/6919/16-к в межах кримінального провадження №0000630 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 статті 28, частиною 4 статті 190, частиною 2 статті 205, частиною 3 статті 209, частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Служба безпеки Стелс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин із рядом контрагентів, перелік яких наведено в акті, зокрема, із ТОВ «СТ Мідл», ТОВ «Форест-таун 2015», ТОВ «ТК Спектр», ТОВ «Шериф комфорт», ТОВ «Інтербілд Комьюніті», ТОВ «Ека строй плюс», ТОВ «Гранді плюс» за період з 01.01.2014 по 29.07.2016.

За результатами даної перевірки Відповідачем складено акт від 21.05.2018 №112/26-15-14-07-01-10/30636236, згідно із висновками якого перевіркою встановлено порушення ТОВ «Служба безпеки Стелс»:

- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, пункту 134.1.1, пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 272364,00 грн.;

- пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 302627,00 грн.;

- пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України в частині ненадання посадовим особам контролюючого органу в повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Позивачем подано заперечення на акт перевірки, за результатом розгляду якого Відповідачем висновки акта залишено без змін, а заперечення без задоволення, про що ТОВ «Служба безпеки Стелс» повідомлено листом від 05.06.2018 №25832/10/26-15-14-07-01-15.

Судом встановлено, що Позивачем оскаржено до суду наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 27.04.2018 №7779.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2018 №826/9212/18 у задоволенні позову відмовлено. Дане судове рішення набрало законної сили 28.01.2019.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 08.06.2018:

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 301905,00 грн., в тому числі основний платіж - 272364,00 грн., штрафні санкції - 29541,00 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 453941,00 грн., в тому числі основний платіж - 302627,00 грн., штрафні санкції - 151314,00 грн.;

№, яким застосовано штраф на суму 510,00 грн. за ненадання в повному обсязі документів контролюючому органу (а.с. 98-102 т. І).

Позивачем оскаржено дані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, передбаченому статтею 56 Податкового кодексу України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 09.08.2018 №26071/6/99-99-11-01-02-25 скаргу залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями Позивачем оскаржено їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту акта перевірки від 21.05.2018 №112/26-15-14-07-01-10/30636236 слідує, що контролюючим органом поставлено під сумнів реальність господарських відносин Позивача із наступними контрагентами: ТОВ «СТ Мідл», ТОВ «Форест-таун 2015», ТОВ «ТК Спектр», ТОВ «Шериф комфорт», ТОВ «Інтербілд Комьюніті», ТОВ «Ека строй плюс», ТОВ «Гранді плюс».

Матеріали справи свідчать про те, що Позивачем (Замовник) укладено із ТОВ «Шериф Комфорт» (Виконавець) договір про надання послуги консультування з питань комерційної діяльності та управління від 01.09.2015 №Кп-01/09/15, предметом якого є надання консультації з питань організації охоронної діяльності.

Договір не містить інформації про ціну договору.

До даного договору складено акт здачі-прийняття робіт від 22.09.2015 №19, згідно якого отримано консультаційні послуги з організації охоронної діяльності на суму 140000,00 грн.

Розрахунки між сторонами договору здійснено у безготівковій формі, на підтвердження чого надано до матеріалів справи платіжні доручення.

Дослідивши вказані первинні документи, суд дійшов висновку, що з таких первинних документів неможливо встановити об`єм наданих послуг, їх обсяг, вартість. Зокрема, відсутні відомості щодо формування вартості наданих послуг, адже договором таку істотну умову як ціну договору не визначено. Також не визначено в усній чи письмовій формі надаються послуги, місце надання послуг та їх обсяг.

Крім того, Позивачем не надано пояснень та доказів щодо доцільності отримання таких консультаційних послуг та їх вплив на господарську діяльність Позивача.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ідентичний вищезазначеному договору укладено договір про надання послуги консультування з питань комерційної діяльності та управління від 13.04.2016 №12-04/КЗ Позивачем (Замовник) із ТОВ «Форест-таун 2015» (Виконавець).

Даний договір також не містить інформації про ціну договору.

До даного договору складено акти здачі-прийняття робіт від 15.06.2016 №105, згідно якого отримано консультаційні послуги з комерційної діяльності на суму 265200,00 грн. та від 13.05.2016, згідно якого отримано консультаційні послуги з комерційної діяльності на суму 468150,00 грн.

Розрахунки між сторонами договору здійснено у безготівковій формі, на підтвердження чого надано до матеріалів справи платіжні доручення.

Дослідивши вказані первинні документи, суд дійшов висновку, що з таких первинних документів неможливо встановити об`єм наданих послуг, їх обсяг, вартість. Зокрема, відсутні відомості щодо формування вартості наданих послуг, адже договором таку істотну умову як ціну договору не визначено. Також не визначено в усній чи письмовій формі надаються послуги, місце надання послуг та їх обсяг.

Крім того, Позивачем не надано пояснень та доказів щодо доцільності отримання таких консультаційних послуг та їх вплив на господарську діяльність Позивача.

Судом встановлено, що між Позивачем (Покупець) та ТОВ «Інтербілд Комьюніті» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу від 26.10.2015 №26/10, предметом якого є придбання товару на суму 127600,00 грн., кількість, асортимент та вартість якого наведено у додатку до договору. Згідно додатку предметом договору є придбання офісних меблів.

Позивачем надано копію видаткової накладної від 31.10.2015 №71 на суму 127600,00 грн.

Розрахунки між сторонами договору здійснено у безготівковій формі, на підтвердження чого надано до матеріалів справи платіжне доручення.

Відповідно до умов вказаного договору поставка здійснюється самовивозом (автотранспортом Покупця).

Матеріали справи не містять доказів транспортування товару за договором купівлі-продажу від 26.10.2015 №26/10, зокрема, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, витрат палива, маршрутного листа тощо.

Між Позивачем (Замовник) та ТОВ «СТ Мідл» (Виконавець) укладено договір на розробку програмного забезпечення від 05.10.2015 №05-10/КЗ, вартість якого визначено у розмірі 353220,00 грн. У додатках до договору визначено технічне завдання та кошторис.

Позивачем надано копію акта наданих послуг від 26.11.2015 №СТМ00000085 на суму 353220,00 грн.

Розрахунки між сторонами договору здійснено у безготівковій формі, на підтвердження чого надано до матеріалів справи платіжні доручення.

Матеріали справи не містять доказів отримання Позивачем визначених вказаним договором послуг. Так, пунктом 4 договору на розробку програмного забезпечення від 05.10.2015 №05-10/КЗ визначено, що первісний варіант виконаних робіт передається у вигляді вихідного коду та супутньої документації.

Однак, Позивачем не надано до матеріалів справи документації, передбаченої договором, а також доказів отримання послуг (зразків розробленого дизайну, тощо).

З матеріалів справи судом встановлено, що між Позивачем (Замовник) та ТОВ «Ека строй плюс» (Постачальник) укладено договір поставки від 15.08.2015 №15-08/15, предметом якого є поставка товару, ціна, кількість, асортимент та терміни поставки якого наведено у додатку до договору. Згідно додатку предметом договору є придбання одягу та взуття.

Позивачем надано копію видаткової накладної від 31.08.2015 №38 на суму 221800,57 грн.

Розрахунки між сторонами договору здійснено у безготівковій формі, на підтвердження чого надано до матеріалів справи платіжне доручення.

Відповідно до умов вказаного договору поставка здійснюється автотранспортом Постачальника.

Матеріали справи не містять доказів отримання товару за договором поставки від 15.08.2015 №15-08/15, зокрема, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Між Позивачем (Покупець) та ТОВ «Гранді плюс» (Постачальник) укладено усний договір про поставку товару.

Позивачем надано до матеріалів справи копію видаткової накладної від 31.05.2016 №40 на суму 54406,50 грн. та рахунку на оплату від 30.05.2016 №ГП-321.

Розрахунки між сторонами договору здійснено у безготівковій формі, на підтвердження чого надано до матеріалів справи платіжне доручення.

Доказів транспортування, отримання товарно-матеріальних цінностей до суду не надано.

Між Позивачем (Покупець) та ТОВ «ТК Спектр» (Постачальник) також укладено усний договір про поставку товару.

Позивачем надано до матеріалів справи копію видаткової накладної від 31.07.2015 №113 на суму 185380,00 грн. та рахунку на оплату від 31.07.2015 №143.

Розрахунки між сторонами договору здійснено у безготівковій формі, на підтвердження чого надано до матеріалів справи платіжне доручення.

Доказів транспортування, отримання товарно-матеріальних цінностей до суду не надано.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на дату спірних правовідносин) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на дату спірних правовідносин) встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Наявність у Позивача належним чином формально оформлених податкових накладних не є безперечною підставою для формування податкового кредиту.

Так, відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач посилався на те, що у контрагентів Позивача ТОВ «СТ Мідл», ТОВ «Форест-таун 2015», ТОВ «ТК Спектр», ТОВ «Шериф комфорт», ТОВ «Інтербілд Комьюніті», ТОВ «Ека строй плюс», ТОВ «Гранді плюс» відсутні основні засоби, недостатня кількість трудових ресурсів, що дозволяє дійти висновку про неможливість здійснення даними контрагентами господарських операцій, що задекларовані у податковій звітності, а також відсутність реального характеру господарських операцій між Позивачем і даними товариствами, що позбавляє права ТОВ «Служба безпеки Стелс» формування податкового кредиту та валових витрат по взаємовідносинам із даними товариствами.

Відповідачем також надано до матеріалів справи копії протоколів допиту свідка, відповідно до яких керівники ТОВ «ТК Спектр», ТОВ «Ека строй плюс», ТОВ «Шериф комфорт», ТОВ «Інтербілд Комьюніті» заперечують причетність до господарської діяльності даних товариств.

В судовому засіданні судом задоволено клопотання Відповідача про виклик керівників вказаних товариств в якості свідків та зобов`язано Позивача забезпечити їх явку. Однак, Позивач заперечував проти клопотання про допит свідків та не забезпечив їх явку в судові засіданні.

Крім того, судом встановлено, що вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 06.10.2020 №760/13922/20 зокрема встановлено, ТОВ «Гранді Плюс» використовувалось для створення документального джерела походження придбаних товарів, переведення грошових коштів із безготівкової форми у готівкову, формування податкового кредиту та легалізацію коштів, здобутих злочинним шляхом.

Відповідно до частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, наведеною нормою встановлено межі обов`язковості вироку, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності для адміністративного суду лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Відповідно, висновок контролюючого органу про неприйнятність документів повинен ґрунтуватись з урахуванням об`єктивного та суб`єктивного критеріїв.

Так, об`єктивний критерій полягає у встановлені в межах кримінального провадження обставин того, що підприємство реальною діяльністю не займалось, здійснювало безтоварні операції, зокрема з надання послуг, а суб`єктивний в тому, що всі первинні документи підписані особою, яка визнала підписання цих документів в межах здійснення не господарської діяльності, а вчинення злочину.

У розумінні наведених вище положень частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені у вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 06.10.2020 №760/13922/20, обов`язкові для врахування при вирішенні даної справи.

Суд зазначає, що встановлення обставин щодо використання ТОВ «Гранді Плюс» з метою подальшого прикриття незаконної діяльності, а саме мінімізації податкових зобов`язань за матеріальну винагороду суб`єктам господарської діяльності реального сектору економіки виключає можливість бухгалтерського обліку первинних документів, складених за наслідками спірних операцій.

Отже, наведені у сукупності обставини та досліджені документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з постачання товару та надання послуг фактично не мали реального характеру, оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов`язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Суд зазначає, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарчої операції відсутнє, відповідно документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, стосовно взаємовідносин Позивача із ТОВ «СТ Мідл», ТОВ «Форест-таун 2015», ТОВ «ТК Спектр», ТОВ «Шериф комфорт», ТОВ «Інтербілд Комьюніті», ТОВ «Ека строй плюс», ТОВ «Гранді плюс» суд не приймає надані Позивачем копії первинних документів як доказ реальності здійснення фінансово-господарської діяльності із вказаними контрагентами у зв`язку із відсутності доказів реальності таких операцій, а також наявністю вироку суду, згідно яких ТОВ «Гранді плюс» використовувалось для прикриття незаконної діяльності з метою ухилення від сплати податків.

За змістом частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати з власної ініціативи (частина третя статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно зі статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами реальність господарських взаємовідносин із ТОВ «СТ Мідл», ТОВ «Форест-таун 2015», ТОВ «ТК Спектр», ТОВ «Шериф комфорт», ТОВ «Інтербілд Комьюніті», ТОВ «Ека строй плюс», ТОВ «Гранді плюс», а висновки контролюючого органу про те, що такі взаємовідносини не мали реального характеру є обґрунтованими.

Враховуючи викладене, висновки акта перевірки про порушення Позивачем норм Податкового кодексу України є правомірними, а позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень від 08.06.2018 №, № задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.06.2018 №, суд зазначає наступне.

Відповідачем зазначено про те, що Позивачем в ході перевірки не надано у повному обсязі первинні документи, а саме: договори та додаткові угоди, акти приймання-передачі, довіреності, оборотно-сальдові відомості, тощо, про що складено акти про ненадання документів бухгалтерського та податкового обліку від 11.05.2018 №407/26-15-14-07-01-16 та від 14.05.2018 №415/26-15-14-07-01-16 (а.с. 32-35 т. ІІ).

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно із пунктом 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Згідно із пунктом 121.1 статті 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 08.06.2018 № до Позивача застосовано штрафну санкцію у сумі 510,00 грн. за порушення пунктів 44.1, 44.6 статті 44 Податкового кодексу України.

Позивачем не надано доказів на спростування наведених обставин.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що Відповідачем правомірно застосовано до Позивача штраф за порушення пунктів 44.1, 44.6 статті 44 Податкового кодексу України податковим повідомленням-рішенням від 08.06.2018 № та підстави для визнання даного рішення протиправним і скасування відсутні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, а також доводи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Амадей Груп» (попереднє найменування товариство з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки Стелс») - відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: товариства з обмеженою відповідальністю «Амадей Груп» (попереднє найменування товариство з обмеженою відповідальністю «Служба безпеки Стелс») (, адреса: 49033, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Краснопільська, 9).

Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві (, адреса: 04655, м.Київ, вулиця Шолуденка, 33/19).

Третя особа: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (, адреса: 49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А).

Суддя Н.М. Клименчук