Справа № 300/3074/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/3074/20 пров. № А/857/7510/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Шевчук С.М., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2021 року (ухвалене головуючим-суддею Шумей М.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ, відповідач) щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу її чоловіка ОСОБА_4 для призначення пенсії по втраті годувальника на доньку ОСОБА_2 період служби в лавах Радянської Армії з 24.05.1984 по 12.06.1986, пільговий страховий стаж за період роботи в районах Крайньої півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР з 25.01.1990 по 30.09.1993 помічником бурильника по видобутку нафти, газу та газового конденсату (з переводом на посаду оператора по підземному ремонту свердловин у Нафтогазовидобувному управлінні «Усінськнафта» виробничого об`єднання «Комнафта» РФ, з розрахунку 1 рік за півтора року, пільговий страховий стаж за період роботи у районах Крайньої півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР з 11.10.1993 по 01.04.1994 на посаді помічника бурильника 5 розряду Північного управління по видобутку нафти і газу акціонерного товариства Гірно-нафтова компанія «Сокол» управління акціонерного товариства закритого типу «Соколсервіс» РФ, з розрахунку 1 рік за півтора року, зобов`язати зарахувати до страхового стажу ОСОБА_4 для призначення пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 вказані періоди та призначити пенсію ОСОБА_2 по втраті годувальника її батька ОСОБА_4 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням вищезазначених періодів роботи.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.03.2021позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що зарахування до стажу роботи для призначення пенсії по втраті годувальника період проходження служби в лавах Радянської Армії порушує Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі Порядок №637), а зарахування періоду роботи в районах Крайньої півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, у півтора кратному розмірі суперечитьп.5 Указу Президії верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі». Позивачем не було додано ні військового квитка, ні довідки про період проходження військової служби, а тому відсутні підстави для зарахування періоду служби у лавах Радянської Армії на підставі записів трудової книжки. Записи трудової книжки не підтверджують користування пільгами особою, яка працювала у районах Крайньої Півночі або місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, скаржник вважає їх завищеними.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення,а оскаржуване рішення без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що згідно копії архівної довідки нафтової компанії «ЛУКОЙЛ» №05/421-л від 31.08.2017 на №7352/03-Б від 01.08.2017, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , працював повний робочий день з виконанням встановленої щоденної норми робочого часу і річного балансу робочого часу встановленого трудовим законодавством у районах Крайньої півночі Російської Федерації та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 25.01.1990 по 30.09.1993 помічником бурильника у видобутку нафти, газу та газового конденсату з переводом на оператора по підземному ремонту скважин у Нафтогазовидобувному управлінні «Усінськнафта» виробничого об`єднання «Комнафта» РФ. ОСОБА_4 працював на цих роботах на постійній основі.

В архівній довідці також зазначено, що право на пільгове забезпечення дає стаж роботи з 25.01.1990 по 31.01.1991 у виробництві нафти, газу і газового конденсату згідно Списку №2, розділу №12, підрозділом 2 а, позиція 2130200а-11292 та стаж роботи з 01.02.1991 по 30.09.1993 оператором по підземному ремонту скважин згідно Списку №2, розділу №12 , підрозділом 2 а, позиція 2130200а-15870.

Крім того, довідкою муніципального архіву адміністрації муніципального утворення міського округу «Усінськ» Республіки Комі РФ №1206 від 31.08.2017підтверджується факт роботи ОСОБА_4 помічником бурильника 5 розряду Північного управління по видобутку нафти і газу акціонерного товариства Гірно-нафтової компанії «Сокол» управління «Соколсервіс» з 11.10.1993 по 1.04.1994. У цьому товаристві ОСОБА_4 працював на постійній основі.

Згідно вказаної довідки зазначене підприємство розташоване в районі Крайньої півночі Російської Федерації та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР.

Упродовж 2020 року позивач неодноразово зверталася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника після смерті чоловіка.

Листами ГУ ПФУ позивачці фактично відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника після смерті чоловіка.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у зарахуванні періоду роботи з 26.08.1977 по 26.07.1979 та з 24.06.1982 по 29.06.1994 у пільговому обрахунку стажу рік за півтора та періоду проходження служби в лавах Радянській армії у період з 24.05.1984 по 12.06.1986 є необґрунтованою, не добросовісною, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Також, стаж роботи позивача за період з 25.01.1990 по 30.09.1993 та з 11.10.1993 по 01.04.1994, місце розташування яких віднесено до районів Крайньої Півночі регламентованих Указом Президії ВР СРСР від 29.09.1967, підлягає зарахуванню одного року роботи за півтора. Крім того, суд першої інстанції вважав, що заявлена до відшкодування сума у розмірі 4000,00 грн є співмірною зі складністю справи та з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг і затраченим ним часом на надання таких послуг.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічне положення міститься у п.1 Порядку №637.

Згідно п.5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР №148 від 10.02.1960 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР» від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

За змістом наведеної норми (в редакції Закону №32-V від 26.07.2006) пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

У пункті 7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС №530/П-28 від 16.12.1967 зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР №1029 від 10.11.1967 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі та у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, Усинского району Коми АРССР належать до районів Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно п.3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР №148 від 10.02.1960 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01.03.1960 зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

При цьому, п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01.01.1991 на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 і від 26.09.1967 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10.11.1967.

Спору, що місцевість, де працювала позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі, між сторонами не існує.

Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 по справі № 302/662/17-а, від 18.12.2018 по справі №263/13671/16-а, від 10.01.2019 по справі №352/1612/15а, від 10.09.2019 по справі №348/2208/16-а, від 14.11.2019 по справі №265/6105/16-а, який в силу положень ч5 ст.242 КАС України має бути врахований при розгляді цієї справи.

Як вбачається з долучених позивачем до матеріалів справи архівних довідок, робота у спірні періоди (з 25.01.1990 по 30.09.1993, з 11.10.1993 по 01.04.1994) виконувалася ОСОБА_4 не вахтово-експедиційним методом. Протилежного відповідачем не доведено.

З огляду на вищенаведене, наявні записи в архівних довідках позивача є достатніми для висновку про належне оформлення його трудових відносин на підставі трудового договору, так як відповідачем вказаний факт не спростований.

Таким чином, наявні достатні та необхідні правові підстави для зарахування періоду роботи позивача з 25.01.1990 по 30.09.1993 та з 11.10.1993 по 01.04.1994 до трудового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців.

Доводи відповідача з покликанням на те, що обов`язковою умовою надання пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі один рік роботи за один рік 6 місяців є наявність письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості, не ґрунтується на законі, оскільки з огляду на зміст п.5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону №32-V від 26.07.2006), пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 по справі №348/2208/16-а, від 14.11.2019 по справі №265/6105/16-а, який в силу положень ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований при розгляді цієї справи.

Крім того, Верховний Суд вже висловлював правову позицію з цього питання.

Так, у постанові від 03.07.2018 по справі № 302/662/17-а вказується, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Щодо відмови відповідача у зарахуванні позивачу до стажу державної служби період з 10.05.1974 по 18.05.1976 - проходження строкової служби в лавах Радянської Армії, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно абз.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Аналогічні положення закріплені у ч.1ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином, до стажу роботи ОСОБА_4 підлягає зарахуванню період проходження строкової служби в лавах Радянської Армії з 24.05.1984 по 12.06.1986.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 14.11.2018 року №686/8090/17.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу період проходження строкової військової служби з 24.05.1984 по 12.06.1986, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати до стажу державної служби позивача період проходження ним служби в лавах Радянської Армії є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1, 2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною третьою статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ч.4 ст.134 цього Кодексу, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує : 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.9 ст.139 КАС України).

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17.09.2019 по справі №810/3806/18, від 19.09.2019 по справі №826/8890/18, яка в контексті положень ч.5 ст.242 КАС України має бути врахована при розгляді даної справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Для підтвердження понесених позивачем витрат на професійну допомогу адвоката надано такі документи: договір про надання правової допомоги від 03.03.2020, копію ордера, квитанцію до прибуткового касового ордера від №21 від 30.03.2020 на суму 4000,00 грн.

Водночас слід зазначити, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, у разі недотримання вимог стосовно їх співмірності.

При цьому, частиною сьомою цієї статті передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як видно з матеріалів справи, 27.11.2020 Івано-Франківським окружним адміністративним судом було відкрито провадження по даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 КАС України, а також встановлено відповідачу з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов.

Копія ухвали була направлена на адресу відповідача, яку ГУ ПФУ отримано було 30.11.2020.

Разом з тим, відповідачем було подано відзив на позов, проте не було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Таким чином, колегія суддів констатує факт невиконання відповідачем свого процесуального обов`язку довести неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, КАС України, у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, суду не було надано право самостійно, без ініціативи протилежної сторони, зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами представника позивача, що сума понесених позивачем витрат на правничу допомогу у даній справі у розмірі 4 000 грн є співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2021 року по справі №300/3074/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
Т. І. Шинкар