Справа № 160/3587/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2021 року Справа № 160/3587/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (письмове провадження) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
12.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування періодів роботи з 04.08.1980 по 23.01.1981 року, з 20.05.1991 по 27.01.1999 року, з 09.04.1986 по 01.12.1986 року до страхового стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 04.08.1980 по 23.01.1981 року, з 20.05.1991 по 27.01.1999 року з 09.04.1986 по 01.12.1986 року та здійснити з 23.09.2020 (дати призначення пенсії) перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.08.1980 по 23.01.1981 року, з 20.05.1991 по 27.01.1999 року, з 09.04.1986 по 01.12.1986 року з урахуванням проведених платежів.
В обгрунтування позову вказано, що позивач відповідно до чинного законодавства України має право на призначення пенсії, у зв`язку з чим звернулася до пенсійного органу. Відповідач листом від 11.11.2020 відмовив у зарахуванні періоду роботи з 20.05.1991 по 27.01.1999 на посаді головного бухгалтерського приватного підприємстві «Олеся», у зв`язку з тим, що запис про звільнення, завірено печаткою, на якій відсутній код підприємства та в записі про звільнення відсутнє посилання на відповідну статтю закону. Крім того, відповідачем не зараховано період роботи позивача з 04.08.1980 по 23.01.1981 у зв`язку з відсутністю в наказі про звільнення посилання на статтю КЗпП та з 09.04.1986 по 01.12.1986, у зв`язку з виправленням дати наказу на звільнення та запропоновано доопрацювати подані документи. Позивач знову звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою щодо зарахування переодів її роботи з 04.08.1980 по 23.01.1981, з 20.05.1991 по 27.01.1999, з 09.04.1986 по 01.12.1986 до страхового стажу та провести перерахунок призначеної пенсії з урахуванням вказаного стажу. У січні позивач отримала відповідь від пенсійного фонду про відмову у зарахуванні періоду роботи позивача з 20.05.1991 по 27.01.1999 та з 04.08.1980 по 23.01.1981 до страхового стажу не зараховані у зв`язку з відсутністю в наказі про звільнення посилання на статтю КЗпП, та з 09.04.1986 по 01.12.1986, у зв`язку з виправленням дати наказу на звільнення та запропоновано доопрацювати подані документи. Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, звернулась до суду для захисту своїх порушених прав.
Ухвалою суду від 17.03.2021 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
18.05.2021 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив, в якому проти задоволення позову заперечував з огляду на те, записи у трудовій книжці позивача оформлені не належним чином, а саме: за період з 04.08.1980 по 23.01.1981 та з 20.05.1991 по 27.01.1999 відсутнє посилання на статтю КЗпП за період роботи, з 09.04.1986 по 01.12.1986 запис в трудовій книжці має виправлення, а саме виправлена дата наказу про звільнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно із ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст. 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 03.11.2020 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою, в якій просила повідомити чи зараховано до страхового стажу період роботи з 20.05.1991 по 27.01.1999 на посаді головного бухгалтера підприємства «Олеся».
08.12.2020 позивач знову звернулась із заявою до пенсійного органу, в якій просила врахувати період роботи : з 04.08.1980 по 23.01.1981, з 20.05.1991 по 27.01.1999, з 09.04.1986 по 01.12.1986 до страхового стажу та провести перерахунок призначеної пенсії з врахуванням вказаного страхового стажу.
Не погоджуючись, з протиправною бездіяльністю відповідача щодо не зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), який набрав законної сили з 01.01.2004.
За приписами статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»:
- пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;
-страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 24 цього Закону визначено:
- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок;
- страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом;
-страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок;
-якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок;
- у разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: ТП = Св : В, де: ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях; Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати; В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць;
-періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту першого «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено «Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників» (у редакції, дійсній на час спірних правовідносин) в якій, зокрема, зазначено:
- пункт 1.1: трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню;
- пункт 2.3: записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону;
- пункт 2.4: усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення;
- пункт 2.6: у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу;
- пункт 2.26: записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону;
- пункт 4.1: у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів;
- пункт 7.2: бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок. По закінченні кожного місяця особа, яка відповідає за ведення трудових книжок, подає бухгалтерії звіт про наявність бланків трудових книжок і вкладишів до них і про суми, що одержані за заповнені трудові книжки і вкладиші до них, з додатком прибуткового ордеру каси підприємства.
Згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 позивача за спірний період:
-запис № 1: 04.08.1980 мовою оригіналу «зачислена бухгалтером ПП «Олеся», приказ 574 от 08.08.1980»;
-запис № 2: 23.01.1981 «уволена по семейним обстоятельствам приказ №28к от 23.01.1981»;
-запис №9: 09.04.1986 «принята на должность товароведа» приказ №40-к от 09.04.1986;
- запис №10: 01.12.1986 «уволена по ст. 38 КЗоТ УССР (по собственному желанию» приказ №119-к от 01.12.1986;
- запис №11: 01.12.1986 «зачислена бухгалтером приказ №2-а от 03.12.1986 Обьединение №2 предприятий общественного питания Новомосковского РПС;
- запис №16: 20.05.1991 «Кооператив «Веселка» принята на должность главного бухгалтера, приказ №12 от 20.05.1991
-запис №18: 27.01.1999 уволена по собственному желанию, приказ №15 от 27.01.1999.
Відповідачем не зараховано до страхового стажу вищевказані періоди, оскільки у записах трудової книжки про причину звільнення відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону (КЗпП) та з 09.04.1986 по 01.12.1986 запис у трудовій книжці має виправлення, а саме виправлена дата наказу про звільнення, а тому не можливо визначити, де працював та звідки був звільнений позивач.
Суд звертає увагу, що відповідач не зарахував зазначені періоди роботи пославшись лише на формальні неточності у записах трудової книжки, а саме: при звільненні відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону (КЗпП) та запис у трудовій книжці має виправлення, а саме виправлена дата наказу про звільнення.
При цьому, суд зазначає, що трудова книжка містить найменування підприємства, в якому був працевлаштований позивач у оспорювані періоди та з печатка також містить найменування підприємства.
Щодо відсутності на записі при звільненні посилання на відповідну статтю, пункт закону (КзпП) та за період з 09.04.1986 по 01.12.1986 запис у трудовій книжці має виправлення, а саме виправлена дата наказу про звільнення, суд наголошує на тому, що позивач не може і не повинен нести відповідальність за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносилися відповідальним працівником підприємства, де працював позивач.
Відповідно до «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993 № 58 бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок.
Пунктом 4 Постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З урахуванням викладеного, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Таким чином, недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист.
Таким чином, в частині незарахування періоду роботи 04.08.1980 по 23.01.1981 року, з 20.05.1991 по 27.01.1999 року, з 09.04.1986 по 01.12.1986 року до страхового стажу, відповідачем допущено надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).
Отже, суд приходить до висновку, що саме дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування періодів роботи з 04.08.1980 по 23.01.1981 року, з 20.05.1991 по 27.01.1999 року, з 09.04.1986 по 01.12.1986 року до страхового стажу є протиправними.
Щодо зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністраттивного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В даному випадку, суд приходить до висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача, є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 04.08.1980 по 23.01.1981 року, з 20.05.1991 по 27.01.1999 року з 09.04.1986 по 01.12.1986 року та здійснити з 23.09.2020 (дати призначення пенсії) перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.08.1980 по 23.01.1981 року, з 20.05.1991 по 27.01.1999 року, з 09.04.1986 по 01.12.1986 року з урахуванням проведених платежів.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування періодів роботи з 04.08.1980 по 23.01.1981 року, з 20.05.1991 по 27.01.1999 року, з 09.04.1986 по 01.12.1986 року до страхового стажу та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 04.08.1980 по 23.01.1981 року, з 20.05.1991 по 27.01.1999 року з 09.04.1986 по 01.12.1986 року та здійснити з 23.09.2020 (дати призначення пенсії) перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.08.1980 по 23.01.1981 року, з 20.05.1991 по 27.01.1999 року, з 09.04.1986 по 01.12.1986 року з урахуванням проведених платежів.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування періодів роботи з 04.08.1980 по 23.01.1981 року, з 20.05.1991 по 27.01.1999 року, з 09.04.1986 по 01.12.1986 року до страхового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 04.08.1980 по 23.01.1981 року, з 20.05.1991 по 27.01.1999 року з 09.04.1986 по 01.12.1986 року та здійснити з 23.09.2020 (дати призначення пенсії) перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.08.1980 по 23.01.1981 року, з 20.05.1991 по 27.01.1999 року, з 09.04.1986 по 01.12.1986 року з урахуванням проведених платежів.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко