Справа № 640/6265/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року м. Київ № 640/6265/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Солом`янської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, структурного підрозділу - Київського міського центру медико-соціальної експертизи

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Солом`янської міжрайонної медико - соціальної експертної комісії, структурного підрозділу - Київського міського центру медико-соціальної експертизи (далі по тексту - відповідач), адреса: 03087, місто Київ, вулиця Єреванська, будинок 6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - третя особа), адреса: 01001, місто Київ, вулиця Прорізна, будинок 19, в якій позивач просить:

- визнати бездіяльність Солом`янської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, структурного підрозділу Київського міського центру медико-соціальної експертизи щодо не складання та невидачі ОСОБА_1 індивідуальної програми реабілітації інваліда - протиправною;

- зобов`язати Солом`янську міжрайонну медико-соціальну експертну комісію, структурний підрозділ Київського міського центру медико-соціальної експертизи скласти та надати ОСОБА_1 індивідуальну програму реабілітації інваліда;

- стягнути з Солом`янської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, структурного підрозділу Київського міського центру медико-соціальної експертизи на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є інвалідом І групи та має тяжкі захворювання, у зв`язку з чим перебуває під наглядом КНП «ЦПМСД №1» Святошинського району міста Києва та отримує рекомендації щодо лікування, первинного огляду та вирішення питань щодо проходження та встановлення йому, як інваліду, відповідачем індивідуальної програми реабілітації.

Як вказує позивач, раніше визначені йому індивідуальна програма реабілітації інваліда втратила свою чинність 30 жовтня 2020 року, проте, всупереч рекомендаціям, як стверджує позивач, його не було забезпечено технічними засобами реабілітації.

Оскільки позивач є інвалідом І групи довічно, як він вказує у своїй позовній заяві, він має потребу в проведенні заходів індивідуальної реабілітації, яку відповідач за наслідками огляду зобов`язується скласти або скоригує в залежності від потреб.

Крім того, у позовній заяві зазначено, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою скласти індивідуальну програму реабілітації, починаючи з 01 листопада 2020 року, у зв`язку з закінченням дії попередньої, проте, як стверджує позивач, відповідач проігнорував його вимогу, що спричинило останньому моральні страждання, які він оцінює у 100 000,00 грн та стало наслідком звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що 16 листопада 2020 року відповідач за направленням КНП «ЦПМСД №1» Святошинського району м. Києва та відповідно до плану медичної та професійної реабілітації оглянули позивача й склали індивідуальну програму реабілітації своєчасно, що підтверджується записами в журналі протоколів засідань МСЕК огляд на дому та в журналі обліку МСЕК ІПР Солом`янської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, запис №1082 від 17 листопада 2020 року.

Більш того, у відзиві на позовну заяву зазначено, що оскільки індивідуальна програма реабілітації підлягає доопрацюванню на базі відповідача, та враховуючи стан здоров`я позивача, йому було роз`яснено, що отримати програму може через день його представник. Проте, родичі позивача за індивідуальною програмою не з`являлись та, відповідно, не отримали її, у зв`язку з чим 26 січня 2021 року вона була направлена поштою з повідомленням про вручення, але позивач поштове відправлення не отримав з невідомих причин, тому лист було повернуто на адресу відповідача та отримано останнім 19 березня 2021 року.

31 березня 2021 року, як зазначає представник відповідача, позивачу повторно направлено індивідуальну програму реабілітації цінним листом з описом та повідомленням про вручення, оскільки доставка цієї програми співробітниками МСЕК додому хворим не передбачена чинним законодавством.

На підставі викладеного представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи у письмових поясненнях на позовну заяву послався на аналогічні обставини тим, що були викладені представником відповідача у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є інвалідом першої групи «Б» довічно, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки до акта огляду МСЕК серії КА-2 №011489.

Згідно копії довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Святошинського району м. Києва ОСОБА_1 перебуває під наглядом у вказаній установі з приводу наявних в нього захворювань.

Листом від 28 жовтня 2020 року №ОК-Ц №266 Київський міський центр медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив позивача про те, що в телефонній розмові останньому були надані роз`яснення щодо необхідності оформлення мінімального пакета нових посильних документів на МСЕК, у зв`язку з тим, що він спостерігається на МСЕК міста Києва з 2003 року та з 12 жовтня 2010 року визнається інвалідом ІБ групи довічно.

Листом від 28 грудня 2020 року №1989 Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Святошинського району м. Києва ОСОБА_1 повідомлено про те, що 16 листопада 2020 року останнього було оглянуто членами Солом`янської МСЕК, після час огляду МСЕК визначила потребу у забезпеченні технічними та іншими засобами реабілітації та склала індивідуальну програму реабілітації інваліда, в якій визначила види реабілітаційних заходів та встановила строки її виконання.

Крім того, у вказаному листі зазначено, що індивідуальну програму реабілітації позивач або його законний представник повинні отримати у Солом`янській МСЕК, про що позивач був попереджений 16 листопада 2020 року під час огляду.

Листом від 25 січня 2021 року №ОК-Ц№14 Київський міський центр медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив позивача про те, що 16 листопада 2020 року Солом`янська міжрайонна МСЕК розробила та склала позивачу індивідуальну програму реабілітації, а оскільки позивач не з`явився до комісії для її отримання, вона буде направлена йому поштою з повідомленням про вручення.

Більш того, матеріалами справи підтверджується, що 09 листопада 2020 року позивач був направлений на медико-соціально-експертну комісію.

16 листопада 2020 року відповідно до протоколу №25 засідання МСЕК від 16 листопада 2020 року позивача було оглянуто працівниками МСЕК та зроблено висновок про те, що останній потребує сторонньої допомоги, у зв`язку з наявними в нього захворюваннями.

17 листопада 2020 року позивачу було розроблено індивідуальну програму реабілітації інваліда №1082, яку направлено на адресу позивача рекомендованим листом з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення 26 січня 2021 року, про що свідчать наявні в матеріалах справи копія фіскального чека АТ «Укрпошта», копія конверта з рекомендованим повідомленням, трекінг поштових відправлень.

У зв`язку з неотримання позивачем поштового відправлення, останнє повернулось на адресу відповідача 19 березня 2021 року та повторно направлено останнім на адресу позивача цінним листом з описом вкладення 31 березня 2021 року та, відповідно до трекінгу відправлення (штрих-код 079) отримано останнім 19 квітня 2021 року.

Вважаючи, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність, яка полягає у не розробленні індивідуальної програми інваліда, чим було спричинено моральну шкоду, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 5 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року №875-XII, порядок та умови визначення потреб у зв`язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності особи з інвалідністю. Види і обсяги необхідного соціального захисту особи з інвалідністю надаються у вигляді індивідуальної програми медичної, соціально-трудової реабілітації і адаптації. Індивідуальна програма реабілітації є обов`язковою для виконання державними органами, підприємствами (об`єднаннями), установами і організаціями

Відповідно до статті 23 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06 жовтня 2005 року №2961-IV індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю розробляється відповідно до Державної типової програми реабілітації осіб з інвалідністю для повнолітніх осіб з інвалідністю - медико-соціальною експертною комісією, для дітей з інвалідністю - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів. Визначення конкретних обсягів, методів і термінів проведення реабілітаційних заходів, які повинні бути здійснені щодо особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, кошторис витрат за рахунок бюджетних коштів чи загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також контроль за виконанням індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю в межах своїх повноважень здійснюють медико-соціальні експертні комісії (лікарсько-консультаційні комісії лікувально-профілактичних закладів - щодо дітей з інвалідністю), місцева державна адміністрація, служби зайнятості, реабілітаційні установи, розпорядники відповідних коштів. Обсяг реабілітаційних заходів, що передбачається індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю, не може бути меншим від передбаченого Державною типовою програмою реабілітації осіб з інвалідністю. Індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю є обов`язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності. Індивідуальна програма реабілітації має для особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю рекомендаційний характер. Особа з інвалідністю (законний представник дитини з інвалідністю) має право відмовитися від будь-якого виду, форми та обсягу реабілітаційних заходів, передбачених її індивідуальною програмою реабілітації, або від усієї програми в цілому. Особа з інвалідністю (законний представник недієздатної особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю) бере участь у виборі конкретних технічних та інших засобів реабілітації, виробів медичного призначення, реабілітаційних послуг і санаторно-курортного лікування тощо в межах її індивідуальної програми реабілітації у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Положення про індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, порядок її фінансування та реалізації затверджується Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання та фінансування індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 року №757 (далі по тексту - Положення) відповідно до пункту 3 якого індивідуальна програма розробляється на підставі Державної типової програми реабілітації інвалідів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2006 року №1686.

Пунктом 4 цього Положення передбачено, що індивідуальна програма для повнолітніх осіб з інвалідністю розробляється медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК), для дітей з інвалідністю - лікарсько-консультативною комісією (далі - ЛКК) лікувально-профілактичних закладів за зареєстрованим місцем проживання або лікування осіб з інвалідністю.

Згідно пункту 5 Положення індивідуальна програма розробляється протягом одного місяця з дня звернення особи з інвалідністю до МСЕК, а законного представника дитини з інвалідністю - до ЛКК щодо встановлення інвалідності. Фахівці МСЕК або ЛКК роз`яснюють особі з інвалідністю чи законному представнику дитини з інвалідністю мету індивідуальної програми, її завдання, очікувані результати та порядок виконання, а також інформують про її рекомендаційний характер.

Індивідуальна програма складається за формою, затвердженою в установленому порядку МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики, МОН і Мінсім`ямолодьспортом, та на підставі відомостей акта огляду МСЕК або медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років (пункт 6 Положення).

Згідно пункту 11 Положення індивідуальна програма готується у двох примірниках, які підписуються головою МСЕК або ЛКК та завіряються її печаткою. Перший примірник індивідуальної програми видається особі з інвалідністю чи законному представнику дитини з інвалідністю, а другий примірник залишається у МСЕК або ЛКК. МСЕК або ЛКК надсилає засвідчені в установленому порядку копії індивідуальної програми лікувально-профілактичному закладу, органу праці та соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання особи з інвалідністю чи дитини з інвалідністю, а у разі потреби - реабілітаційній установі, учасникам реабілітаційного процесу та навчальним закладам.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що на органи МСЕК покладено обов`язок видати примірник індивідуальної програми реабілітації інваліда особі з інвалідністю або його законному представнику, що було роз`яснено позивачу, проте, позивач не з`явився для отримання свого примірнику програми, як і не з`явився, зважаючи на наявність в нього певних обмежень у пересуванні, його законний представник.

Суд зауважує, що вказаним положенням також не передбачено обов`язку надсилати примірник індивідуальної програми інваліда за адресою проживання особи з інвалідністю, проте, відповідачем, як було встановлено судом, все ж таки було направлено такий примірник на адресу позивача, але останнім не отримано та повернуто з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

У зв`язку з чим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем повторно направлено примірник індивідуальної програми реабілітації інваліда на адресу позивача та отримано останнім 19 квітня 2021 року.

Наведене в сукупності спростовує твердження позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача, яка полягала у не розробленні, на його думку, індивідуальної програми інваліда, оскільки матеріалами справи підтверджується, як її розроблення, так і направлення примірника програми на адресу позивача.

При цьому, суд наголошує на тому, індивідуальна програма реабілітації позивача була розроблена відповідачем своєчасно, а саме на наступний день після його огляду працівниками МСЕК, зауважень щодо її змісту позивачем впродовж розгляду справи висловлено не було.

За таких підстав, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, відповідно, про відсутність правових підстав для їх задоволення.

З огляду на те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дій, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення, оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірності не розгляду заяви позивача, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для часткового задоволення позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник