Справа № 520/10747/2020
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 р. Справа № 520/10747/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, по справі № 520/10747/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі-відповідач), в якій просила суд:

- визнати неправомірними дії ГУ ПФ України в Харківській області щодо незарахування до загального стажу періоду підприємницької діяльності з 23.01.1996 по 05.05.2000 ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУ ПФ України в Харківській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період ведення підприємницької діяльності з 23.01.1996 по 05.05.2000, починаючи з 26.09.2019;

- допустити до негайного виконання рішення суду у частині виплати заборгованості з виплати пенсії ОСОБА_1 у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем безпідставно не зараховано до її загального стажу період зайняття підприємницькою діяльністю з 23.01.1996 по 05.05.2000. На думку позивача, підставою для включення до загального страхового стажу позивача спірного періоду є наявність свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 по справі №520/10747/2020, прийнятим в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, адміністративний позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незарахування до загального стажу періоду підприємницької діяльності з 23.01.1996 по 05.05.2000 ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період ведення підприємницької діяльності з 23.01.1996 по 05.05.2000, починаючи з 26.09.2019.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що згідно з інформацією відділу забезпечення наповнення бюджету №3 фінансово-економічного управління ГУ ПФУ в Харківській області від 10.10.2019 року №997/05.7-20 ОСОБА_1 за період з 26.01.1996 року по 31.12.2003 року звітів не надавала, кошти не сплачувала, система оподаткування невідома. Відповідно до вказаного, період ведення підприємницької діяльності до стажу не зарахований.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Харківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 26.09.2019.

Відповідно до програми ІКІС ПФУ Підсистема призначення та виплати розмір пенсії позивача обчислено з урахуванням страхового стажу тривалістю 36 років 7 місяців 6 днів.

Не погоджуючись з тривалістю врахованого відповідачем під час призначення пенсії страхового стажу остання звернулась до відповідача із заявою про зарахування до її страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності у період з 23.01.1996 по 05.05.2000.

Листом від 15.05.2020 №93/03.21-20 відповідачем надано роз`яснення стосовно питання врахування до загального страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності та зазначено про відсутність правових підстав для зарахування спірного періоду у зв`язку з тим, що у наданих позивачем документах не зазначено, що позивач здійснювала підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування та сплачував страхові внески.

Вважаючи протиправною вказану відмову відповідача позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах даної справи наявне свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця №66888079, що дає правові підстави для включення до загального страхового стажу позивача спірного періоду. Таким чином, період здійснення позивачем підприємницької діяльності у спірний період мав бути врахований до трудового стажу з 26.09.2019 (дата призначення пенсії), з підстав наявності у позивача свідоцтва про реєстрацію її як суб`єкта підприємницької діяльності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058- IV (далі - Закон № 1058-IV) застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами першою та другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту «а», «б» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі Закон №1788) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема:

- особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

- особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;

Згідно зі статтею 56 Закону №1788 до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Зі змісту наведених правових положень випливає, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію є наявність стажу роботи на підприємствах та в організаціях, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 № 22-1, (в редакції постанови правління ПФУ від 07 липня 2014 №13-1) (далі Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі Порядок №637).

Відповідно до п.4 Порядку № 637 час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Відповідно до підпункту 2 п. 2.1 Порядку № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеному у постанові від 26.10.2018 у справі №643/20104/15-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно до матеріалів справи, на підтвердження здійснення підприємницької діяльності позивачем надано до суду, зокрема: Копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців; копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця №6688079; копія довідки Харківської об`єднаної ДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області від 17.12.2014 №9138/10/20-23-18-03; копія листа ГУ ДПС у Харківській області від 25.06.2020 №11952/ФОП/20-40-53-06-23; копія листа №93/03.21-20 Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 15.05.2020.

Однак, наведені документи не містять інформації щодо здійснення позивачем у період з 23.01.1996 по 05.05.2000 підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування або сплати страхових внесків.

Листом Головного управління ДПС у Харківській області зазначено, що за період з 23.01.1996 по 30.06.2000 рік, згідно з даними інформаційних баз Головного управління ДПС у Харківській області, данні по ОСОБА_1 відсутні.

Висновок суду першої інстанції, що у період здійснення позивачем підприємницької діяльності мав бути врахований трудовий стаж лише за наявності свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця не відповідає приписам ст. 1 Закону №1058-IV, пункту «б» ст. 3 та ст. 56 Закону №1788 за змістом яких період трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи підлягає зарахуванню за умови сплати страхових внесків. Також, вищезазначений висновок суду першої інстанції не відповідає положенням підпункту 2 п. 2.1 Порядку № 22-1, згідно до якого період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків.

Крім того, листом №93/03.21-20 Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 15.05.2020 підтверджено, що позивач за період з 26.01.1996 по 31.12.2003 року звітів не надавала, кошти не сплачувала, система оподаткування невідома та уточнюючих документів для зарахування до стажу вищезазначеного періоду на теперішній час ОСОБА_1 не надала. Також, згідно з інформацією відділу забезпечення наповнення бюджету №3 фінансово-економічного управління ГУ ПФУ в Харківській області від 10.10.2019 року №997/05.7-20 ОСОБА_1 за період з 26.01.1996 року по 31.12.2003 року звітів не надавала, кошти не сплачувала, система оподаткування невідома.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність у позивача права для зарахування до страхового стажу періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з діяльності з 23.01.2996 по 05.05.2000 лише на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання неправомірними дії ГУ ПФ України в Харківській області щодо незарахування до загального стажу періоду підприємницької діяльності з 23.01.1996 по 05.05.2000 ОСОБА_1 та зобов`язати ГУ ПФ України в Харківській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період ведення підприємницької діяльності з 23.01.1996 по 05.05.2000, починаючи з 26.09.2019.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо задоволення позову.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 по справі №520/10747/2020 прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 по справі № 520/10747/2020 - скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко