Справа № 200/5399/21
Суддя: Черникова А.О.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 р. Справа№200/5399/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черникової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місце знаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. 6, ) про визнання рішення неправомірним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №2282 від 18 грудня 2020 року про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області з 18 грудня 2020 року призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту б статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» із зарахуванням періодів з 22 лютого 2001 року по 18 листопада 2001 року, з 01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 01 жовтня 2014 року до страхового (загального) стажу; періодів з 15 вересня 1989 року по 27 лютого 1991 року, з 27 лютого 1991 року по 22 вересня 1995 року, з 22 вересня 1995 року по 21 листопада 2000 року до спеціального (пільгового) стажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18 грудня 2020 року вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області Донецької області від 18 грудня 2020 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, у зв`язку з не зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи 22 лютого 2001 року по 18 листопада 2001 року; періодів з 15 вересня 1989 року по 27 лютого 1991 року, з 27 лютого 1991 року по 22 вересня 1995 року, з 22 вересня 1995 року по 21 листопада 2000 року до спеціального (пільгового) стажу. Вважає, що періоди роботи підтверджені записами у трудовій книжці та наданням довідок на підтвердження пільгового стажу, які достатньо для призначення пенсії.

Крім того, позивач вказує що відповідач не зарахував до страхового стажу періоди роботи на підприємстві «Донецька виконавча дирекцій з ліквідації шахт» ДП «Об`єднана компанія» Укрвуглереструктуризація» з 01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 01 жовтня 2014 року до страхового (загального) стажу у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату щомісячних внесків до ДПС України. Позивач у позові зазначає, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство - страхувальник, на якому вона працювала у спірний період, отже на думку позивача відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача вищезазначений період роботи. З огляду на вищевикладене позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а. с. 29-30).

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

03 червня 2021 року відповідачем до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до наданих документів, страховий стаж позивача складає 29 років 08 місяців 23 дні.

Зазначає, що Рішенням Конституційного суду від 23 січня 2020 р. № 1-р/2020 визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) ст. 13 ч. 2 ст. 14, п б-г ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р., № 1788-ХІІ зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ. Проте, на момент звернення положення Закону № 1058-ІV не визнавались такими, що не відповідають Конституції України та є неконституційними. Отже, відповідач відмовив в призначені пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами пункту 2 частини2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягнення пенсійного віку 54 роки 06 місяців та відсутністю необхідного пільгового стажу 10 років.

До пільгового стажу не були зараховані періоди, а саме: з 15 вересня 1989 року по 27 лютого 1991 року, з 27 лютого 1991 року по 22 вересня 1995 року на підприємстві «Селидовське управління з ліквідації шахт» не вірно вказані позиції професій, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України.

До страхового стажу не зараховано період отримання допомоги по безробіттю в Селидовському центрі зайнятості з 22 лютого 2001 року по 18 листопада 2001 року, оскільки відсутня печатка підприємства та підпис уповноваженої особи, що порушує вимоги пункту 4.1 Наказу Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 р. «Про затвердження інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» та відсутній уточнюючий документ.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи на підприємстві ВП «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуізація» з 01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 01 жовтня 20914 року, оскільки відсутні відомості про сплату щомісячних внесків до ДПС України (ОК-5 від 18.12.2020 р.).

Вважає, що для підтвердження пільгового стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах необхідне підтверджувати спеціальний (пільговий) стаж довідками за правилами встановленими Порядком №637.

Щодо не зарахування періодів роботи у зв`язку з несплатою позивачем страхових внесків відповідач зазначає, що згідно із Порядком здійснення доплати до мінімального розміру страхового внеску визначеного розділом 15 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року за № 21-1, у разі, якщо працівник не здійснив доплату до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою за мінімальний страховий внесок, страховий стаж визначається пропорційно сплаченим внескам за встановленою формулою, що й було зроблено відповідачем.

За таких обставин відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 10 років.

У зв`язку з чим вважає, що відповідач діяв в межах наданих йому законами та нормативно-правовими актами і не порушив вимоги чинного законодавства.

На підставі чого просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а. с. 36-47).

З 07 червня 2021 року по 18 червня 2021 року включно суддя Черникова А.О. перебувала на лікарняному.

З 22 червня 2021 року по 25 червня 2021 року включно суддя Черникова А.О. знаходилась у відпустці.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Гірницьким МВМ Селидовського МВ УМВС України в Донецькій області від 04 вересня 1996 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 (а. с. 14-16).

18 грудня 2020 року позивач, через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України звернулась до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 розділу XIV-I Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV (а. с. 48).

Відповідачем за результатами розгляду заяви було прийнято рішення № 2282 від 18 грудня 2020 року, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Позивачем для призначення пенсії були надані відповідачу наступні скан-копії документів: заява про призначення пенсії від 18.12.2020 р.; паспорт; ідентифікаційний номер; трудова книжка серії НОМЕР_3 від 27.07.1987 р.; диплом та виписка оцінок серії НОМЕР_4 від 25.07.1987 р.; історична довідка, яка видана ВП шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля» №427 від 03.11.2020 р.; довідка, що підтверджує пільговий характер роботи, яка видана «Селидівським управлінням з ліквідації шахт» №192 від 21.03.2007 р.; довідка, яка видана ГП «Донуглереструктуризация «Донецкая дирекция по исполнению проэктов ликвидации шахт» (мовою оригіналу) № 237 від 14.11.2014 р.; наказ про атестацію робочих місць , який видано по ш. Гірник № 369 к від 01.10.1994 р.; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 17.07.1996 р.; свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 22.11.2005 р.; свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 від 06.09.1969 р.

Рішенням відповідача не зараховані наступні періоди роботи.

До страхового стажу не зараховано період отримання допомоги по безробіттю в Селидівському міському центрі зайнятості з 22.02.2001 р. по 18.11.2001 р., оскільки відсутня печатка підприємства та підпис уповноваженої особи, що порушує вимоги п. 4.1 Наказу Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 р. «Про затвердження інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» та відсутній уточнюючий документ.

До уваги неможливо взяти довідку, що підтверджує пільговий характер роботи, яка видана «Селидівським управлінням з ліквідації шахт» №192 від 21.03.2007 р., оскільки довідка оформлена з порушенням, а саме відсутній кутовий штамп підприємства, періоди та найменування професій не відповідають трудовій книжці за період роботи з 19.10.1989 р. по 22.09.1995 р., не вірно вказані позиції професій відповідно до постанов КМУ, на момент дії яких заявниця працювала; період роботи учнем відкатниці з 15.09.1989 р. по 19.10.1989 р. безпідставно віднесено до Списку №2, так як переліком професій по Списку №2 Постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 р. учні не передбачені та період роботи з 22.09.1995 р. по 01.08.2000 р. відкатниця віднесено до Списку №2, але дана професія переліком професій по Списку №2 розділом 1 Постанови КМУ №162 від 11.03.1994 р. не передбачена, професії стволова та відкатниця переліком проатестованих професій не передбачені (Наказ №369к від 01.10.1994 р. про атестацію робочих місць на ш. Гірник).

До страхового стажу не зараховано періоди роботи на підприємстві ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» з 01.06.2014 р. по 30.06.2014 р., з 01.078.2014 р. по 01.10.2014 р., оскільки відсутні відомості про сплату щомісячних внесків до ДПС України (ОК-5 від 18.12.2020).

З урахуванням викладеного, страховий стаж ОСОБА_1 згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу склав 29 років 08 місяці 23 дні.

Рішенням Конституційного суду від 23.01.2020 р. № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) ст. 13, ч. 2 ст. 14, п. б-г ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-УІІІ. На момент звернення положення Закону № 1058-ІV не визнавались такими, що не відповідають Конституції України та є неконституційними.

За таких обставин рішенням відповідача від 18 грудня 2020 року відмовлено позивачу в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 54 роки 06 місяців та відсутністю необхідного пільгового стажу - 10 років (а. с. 8-9).

Не погодившись з рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту Закон № 1788), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 IV (далі по тексту-Закон № 1058 - IV), Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08 листопада 2005 року № 383 «Про порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (далі по тексту Порядок № 383), Постановою Кабінетом Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення (перерахунку) пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі по тексту Порядок № 637).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом № 1058 - IV визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 - IV).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до п. п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі по тексту - Порядок № 22-1), звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф б цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 р. № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів а, б статті 13 та статті 100 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків (п. 2 Порядку № 383).

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 р. (приклади у додатках 1, 2).

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці. Крім того, після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом України Про пенсійне забезпечення (статті 13, 62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 р. N 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92 р. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92 р., відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 р. (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 01.09.1992 р. № 41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 01 серпня 1992 року (який набрав чинності 21 серпня 1992 року) встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно із зазначеним нормативним актами основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: картка умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

У трудовій книжці трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 зазначене наступне:

- запис № 6 від 15 вересня 1989 року прийнята учнем відкатниці на дільницю шахтного транспорту № 1 на шахту «Гірняк»;

- запис № 7 від 27 лютого 19991 року переведена відкатницею на дільниці шахтного транспорту;

- запис №7 -1 від 19 жовтня 1989 року переведена відкатницею;

- запис № 8 від 15 січня 1991 року відповідно до Єдиної тарифно-кваліфікаційного довідника професія рукоятчик сигналис перейменована на стволову 2 розряду поверхні.

- запис № 9 від 22 вересня 1995 року переведена відкатницею ;

- запис № 10 від 01 березня 1995 року створено шахтоуправління «Кураховське» у зв`язку зі з`єднанням шахти «Гірняк» та ш/у «Курахівське»;

- запис № 11 на 01 грудня 1999 року працювала на шахті «Гірняк»;

- запис № 12 від 01 серпня 2000 року шахта «Гірняк» увійшла до складу Селидовської дирекції по ліквідації шахт компанії «Укрвуглереструктурізації»;

- запис № 13 від 01 серпня 2000 року переведена відкатницею 2 розряду, горна дільниця;

- запис № 14 від 21 листопада 2000 року звільнена у зв`язку з ліквідацією шахти «Гірняк» п. 1 ст. 40 КЗпП України;

- запис № 15 від 22 лютого 2001 року Селидовський центр зайнятості розпочата виплата допомоги по безробіттю відповідно до статті 26 п. 1 «б» Закону України «Про зайнятість населення»;

- запис № 16 від 18 листопада 2001 року припинена виплата по безробіттю відповідно до ст. 30 п. 1 «з» Закону України «Про зайнятість населення»;

- запис № 17 від 19 листопада 2001 року продовжена виплата допомоги по безробіттю відповідно до ст. 46 Гірничого закону України понад термін, встановленого Законом України «Про зайнятість населення»;

- запис № 18 від 21 листопада 2001 року припинена виплата допомоги по безробіттю відповідно до статті 30 п. 1 п. п. «з» Закону України «Про зайнятість населення»;

Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів (п. п. 23, 24 Постанови № 637).

Так, позивач на підтвердження пільгового стажу за період з 15 вересня 1989 року по 21 листопада 2000 року надала довідку про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії.

Відповідно до довідки про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, № 192 від 21.03.2007 р. на шахті «Гірняк» «гірничі роботи» з якої встановлено, що за період:

- з 15 вересня 1989 року по 15 вересня 1989 року позивач виконувала роботи та прийнята учнем відкатниці 2 розряду на дільницю шахтного транспорту, з повним днем у шахті, що передбачена Списком № 2;

- з 19 жовтня 1989 року по 27 лютого 1991 року виконувала роботи рукоятчиці 2 розряду на дільниці шахтного транспорту № 1, з повним днем у шахті, що передбачена Списком №2;

- з 27 лютого 1991 року по 22 вересня 1995 року виконувала роботи стволової 2 розряду на дільниці шахтного транспорту № 1, що передбачена Списком №2;

- з 22 вересня 1995 року по 01 серпня 2000 року виконувала роботи відкатниці 2 розряду на дільниці шахтного транспорту № 1, з повним днем у шахті за Списком № 2;

- з 01 серпня 2000 року по 21 листопада 2000 року виконувала роботи відкатниці 2 розряду на дільниці «Горний». Додаткові відомості: 15 січня 1993 року відповідно єдиним тарифно-кваліфікаційним довідником, професія рукоятчиця перейменована на стволову 2 розряду, за Списком № 2 (а. с. 11)

З копії Наказу Селидовського виробничого об`єднання з видобутку вугілля шахта «Горняк» від 01 жовтня 1994 року № 369-к, затверджений перелік професій, до якого відноситься професія відкатниця (а. с. 12 зворотній лист).

Суд зазначає, що до Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого постановою Радою Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, а саме, до підрозділу «Відкриті гірничі роботи і роботи на шахтній поверхні», включені професії (мовою оригіналу) «откатчики (подкатчики, опрокидчики, разгрузчики, приемщики)», «рукоятчики и их помошники», «стволовые на поверхности».

Відповідно до Списку N 2, розділ 1 «Гірничі роботи», підрозділ 1 «Відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні», що затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 р. N 10, правом на пільгове пенсійне забезпечення користуються (мовою оригіналу) «столовые, занятые на поверхности».

Аналогічна позиція є в Списку № 2 розділ 1 «Гірничі роботи», підрозділ 1 «Відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року N 162, - «стволові, зайняті на поверхні».

Оскільки в ході судового розгляду підтвердилося, що зміст і характер роботи позивача спірні періоди роботи відповідали професії, передбаченої Списком № 2, затвердженого постановою Радою Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173, Списком № 2, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10, та Списком № 2, затвердженим Постановою Кабінету України від 11.03.1994 року № 162, суд дійшов висновку, що позивач не повинен нести несприятливі наслідки у зв`язку з неналежним оформленням роботодавцем документів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зарахування позивачу до пільгового стажу періоди роботи: 15 вересня 1989 року по 27 лютого 1991 року, з 27 лютого 1991 року по 22 вересня 1995 року, з 22 вересня 1995 року по 21 листопада 2000 року - підлягають задоволенню.

Щодо не зарахування відповідачем періодів роботи позивача на підприємстві ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктурізація» з 01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 01 жовтня 2014 року до страхового стажу у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату щомісячних внесків до ДСП України (ОК-5 від 18 грудня 2020 року), суд зазначає наступне.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 14 Закону № 1058-IV визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Частиною 1 статті 15 вказаного Закону № 1058-IV передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині 1 статті 12 цього Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 14 Закону № 1058-IV передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, в тому числі на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України.

Відповідно до частини 5 статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Частиною 6 статті 20 цього Закону визначено, що перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

У частині 9 статті 20 Закону України № 1058-IV визначено, що днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду.

Частинами 10, 12 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум, у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 статті 24 Закону № 1058-IV визначає, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до положень статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату єдиного внеску законом покладено на страхувальника.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 24 травня 2018 року по справі 490/12392/16-а.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині зарахування позивачу до страхового стажу період роботи на ВП «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктурізація» з 01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 01 жовтня 2014 року підлягає задоволенню.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернулась до суду з позовом, в якому обґрунтовувала, що вона досягла 50 років та відповідно до Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23 січня 2020 року має право на пенсію відповідно до пункту б статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину 2 статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. за №213-VIII ( далі Закон №213-VIII).

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 р. стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. за №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 р. встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. за №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. за №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: … б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам...".

При цьому, Конституційний Суд в пункті 4.1 Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 р. зазначив, що статтею 13 Закону №1788-ХІІ до внесення змін Законом №213-VІІІ було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, у статті 13 Закону №1788-ХІІ до внесення змін Законом №213-VІІІ було встановлено такий пенсійний вік: у пункті «а» для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах «б»-«з» для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.

У Законі №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті «а» - 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах «б»-«з» - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Таким чином, статтею 13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.

Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

Вказаними положеннями Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.

Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону №213-VІІІ змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Конституційний Суд України дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ.

Відтак, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином стаття 13, частина 2 статті 14, пункт «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Отже на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 21 квітня 2021 року у зразковій справі №360/3611/20 (адміністративне провадження №Пз/9901/32/20).

Відповідно до розрахунку стажу, позивач має 29 років 08 місяців 23 дні страхового стажу (а. с. 9). На день звернення з заявою про призначення пенсії від 18 грудня 2020 року позивачу виповнилось 51 рік (дата народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно паспорту серії НОМЕР_2 (а. с.14).

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку, що рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 2282 від 18 грудня 2020 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 було прийнято не обґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Разом з цим, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органом, який призначає пенсії є Пенсійний фонд.

Як встановлено, саме до повноважень Пенсійного органу віднесено вирішення питання щодо призначення пенсії.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм закону, слід зазначити, що суд не є тим органом, якому надані повноваження в сфері призначення пенсій. Суд не може підміняти компетентний орган, не може перебирати на себе функції призначення пенсії та самостійно призначити пенсію позивачу відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки такі повноваження не входять до компетенції судів.

Відтак, такі повноваження є дискреційними, тобто такими, які дають можливість на власний розсуд суб`єкту владних повноважень визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, на підставі викладеного, з урахуванням вимог частини другої статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне, задовольнити частково позовні вимоги позивача, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 2282 від 18 грудня 2020 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 18 грудня 2020 року про призначення пенсії, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 22 лютого 2001 року по 18 листопада 2001 року, з 01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 01 жовтня 2014 року до страхового (загального) стажу; періодів з 15 вересня 1989 року по 27 лютого 1991 року, з 27 лютого 1991 року по 22 вересня 1995 року, з 22 вересня 1995 року по 21 листопада 2000 року до спеціального (пільгового) стажу, з урахуванням висновків суду та висновку від 23 січня 2020 року Великої палати Конституційного Суду України у Рішенні по справі № 1-5/2018 (746/15) № 1-р/2020.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. (а. с. 6).

За приписами частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням викладеного, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 681,00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 5-9, 12, 15, 18, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 94, 139, 241-243, 245, 246, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місце знаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. 6, ) про визнання рішення неправомірним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 2282 від 18 грудня 2020 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місце знаходження: 85400, Донецька область, місто Селидове, вул. Героїв Праці, буд. 6, ) зарахувати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до страхового стажу період роботи з 22 лютого 2001 року по 18 листопада 2001 року, з 01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року, з 01 серпня 2014 року по 01 жовтня 2014 року до страхового (загального) стажу; періодів з 15 вересня 1989 року по 27 лютого 1991 року, з 27 лютого 1991 року по 22 вересня 1995 року, з 22 вересня 1995 року по 21 листопада 2000 року до спеціального (пільгового) стажу, з урахуванням висновків суду та висновку від 23 січня 2020 року Великої палати Конституційного Суду України у Рішенні по справі № 1-5/2018 (746/15) № 1-р/2020.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву позивача від 18 грудня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (, юридична адреса: вул. Героїв праці, буд. 6, м. Селидове, Донецької області, 85400) судовий збір в розмірі 681,00 (шістсот вісімдесят одна) гривня.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно приписів підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений та підписаний 30 червня 2021 року.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.О.Черникова