Справа № 480/1233/21
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2021 року Справа №480/1233/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Роменського МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання дій незаконними, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії,-
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Роменського МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі відповідач, Роменське МРВ ДВС), Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі ГУ НП в Сумській області), в якій просить:
- зобов`язати Роменський МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ГУ НП в Сумській вилучити з інформаційно-аналітичних систем та реєстрів інформацію, яка була внесена на підставі постанови БР №605473 від 13.06.2018 та виконавчих проваджень АСВП №57025504, №58343936 та №59892362.
- стягнути за рахунок коштів бюджету солідарно з Роменського МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Роменського МВ ГУ НП в Сумській області прямі матеріальні збитки у сумі 321,20 грн.;
- стягнути за рахунок коштів бюджету солідарно з Роменського МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та ГУ НП в Сумській області компенсацію за моральну шкоду завдану незаконними діями у сумі 321200,00 грн.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що за відсутності будь-якої заборгованості, на підставі виконавчого документу, який було позивачем оскаржено та скасовано в судовому порядку, державним виконавцем було відкрито виконавчі провадження, в подальшому були повернуті виконавчі документи без виконання. При цьому після повернення виконавчих документів по виконавчому провадженню АСВП №57025504, №58343936 та №59892362 стягувачу - Роменському МВ ГУ НП в Сумській області, відповідач не вжив відповідних заходів про виключено його із вказаного реєстру боржників, інформація про позивача на даний час продовжує перебувати в Єдиному реєстрі боржників. Вважає, що оскільки не є боржником за будь-якими виконавчими провадженнями, тому всі дані щодо нього мають бути виключені з Єдиного реєстру боржників. В той же час, наявність запису в реєстрі боржників порушує та обмежує його конституційні права.
Представник відповідача, не погоджуючись з позовними вимогами, у відзиві на позов просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що під час подання виконавчого документу стягувачем було зазначено всі реквізити для повернення без прийняття до виконання не було, державним виконавцем були вчинені дії щодо звернення стягнення на заробітну плату позивача відповідно до постанови від 04.09.2019, бухгалтерією були проведені відповідні утримання про факт яких позивач не міг не знати під час отримання заробітної плати. На даний час виконавчі провадження завершені на підставі п.5 ст.37 Закону України Про виконавче провадження, постанови повернуті стягувачу - Роменському МВ ГУ НП в Сумській області. Зазначає, що позивач в січні 2020 звертався із заявою про отримання матеріалів виконавчих поводжень, але рішення Роменського міськрайонного суду від 06.05.2019, яким була скасована постанова БР№605473 від 13.06.2018 державному виконавцю не надав, а про факт скасування такої постанови відповідачу стало відомо після відкриття провадження по даній справі.
Відповідач - ГУНП в Сумській області у відзиві на адміністративний позов також просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Свою позицію мотивує наступним. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404-УІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до цього Закону №1404-УІІІ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. З Закону № 1404-УІІІ). Частиною першою статті 5 Закону № 1404-УІІІ встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Стаття 308 КУпАП передбачає, що у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Відповідно до цього Закону №1404-УІІІ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. З Закону № 1404-УІІІ)
Частиною першою статті 5 Закону № 1404-УІІІ встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Стаття 308 КУпАП передбачає, що у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У зв`язку із зазначеним, Роменським МВ ГУ НП в Сумській області було направлено до виконавчої служби постанову БР№605473 від 13.06.2018 згідно заяви від 11.07.2018, від 17.12.2018, але виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.5 ст.37 Закону України Про виконавче провадження, що не позбавляло право стягувача повторно пред`являти виконавчий документ до примусового виконання. Відповідно до заяви від 29.05.2019 було відкрито виконавче провадження та у зв`язку із сплатою штрафу в повному обсязі, виконавче провадження було закінчено. Свої дії вважає правомірними та обґрунтованими.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
При цьому, в межах виконавчих проваджень № 58343936, № 57025504, в яких державним виконавцем було повернуто виконавчий документ без виконання стягувачу, Роменським МВ ДВС позивача було включено до Єдиного реєстру боржників та станом на день розгляду справи не виключено з такого реєстру, що підтверджується даними такого Єдиного реєстру боржників .
Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалася між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон України «Про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Згідно із ч.ч.1, 2, 5, 6 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України (ч.1). Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення (ч.2). Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження (ч.5). Єдиний реєстр боржників містить такі відомості: 1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника - фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи; 2) найменування органу або прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка видала виконавчий документ; 3) найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти виконавця; 4) номер виконавчого провадження; 5) категорія стягнення (аліменти, штраф тощо) (ч.6).
Відповідно до ч.7 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
У свою чергу, пунктами 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа (п.1); стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення (п.3); запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (п.11).
Аналогічні норми передбачені і Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5 (далі - Положення № 2432/5), відповідно до п.2 розділу І якого, єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Так, згідно п. 6, 7 розділу Х Положення №2432/5 система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: 1) про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. У разі відновлення виконавчого провадження відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників.
З аналізу вищевикладених приписів Закону України «Про виконавче провадження» та Положення №2432/5 вбачається, що дійсно чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.
При цьому, судом встановлено, що виконавчий документ, а саме постанова БР№605473 від 13.06.2018 у виконавчих провадженнях № 58343936 та № 57025504, був повернутий стягувачу на підставі п.5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).
Водночас суд відмічає, що, виходячи зі змісту Положення №2432/5 сама мета ведення Єдиного реєстру боржників полягає саме в оприлюдненні в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
У той же час, як встановлено судом виконавчий документ, який підлягав виконанню скасований в судовому порядку, що підтверджується відповідним рішенням суду, і, крім іншого, самим виконавцем зафіксовано факт повного погашення суми по постанові БР№605473 від 13.06.2018 станом на день винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.10.2019.
Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При вирішені цього спору, суд, відповідно до ч.ч.1,2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Конституційний Суд України в абзаці другому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.
Конституційний Суд України у Рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
У Доповіді Верховенство права, яка схвалена Європейською Комісією За демократію через право (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26 березня 2011 року), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття законних очікувань) (пункт 48).
З наведеного вище можна зробити висновок про те, що виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, враховуючи, що позивач станом на 24.10.2019 виконав майнові зобов`язання, по документу, який став підставою для внесення державним виконавцем відповідної інформації до Єдиного реєстру боржників, а після набрання 17.05.2019 законної сили судовим рішенням по справі № 585/2560/18 виконавчий документ взагалі скасований в судовому порядку, жодних інших зобов`язань саме на позивача покладено не було, не повинно обмежувати права позивача шляхом наявності відомостей про нього в Єдиному реєстрі боржників.
Докази того, що позивач має невиконані майнові зобов`язання по виконавчим провадженням №58343936 та № 57025504, по виконанню постанови БР№605473 від 13.06.2018, як боржник, відповідачем не надано, а дана обставина є обов`язковою умовою відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження».
Враховуючи, що сама мета Положення №2432/5 ведення Єдиного реєстру боржників полягає саме в оприлюдненні в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна, суд приходить до висновку, що включення позивача до Єдиного реєстру боржників та наявність такої інформації в такому реєстрі є непропорційними заявленій легітимній меті, а відтак, бездіяльність відповідача, яка полягає у не виключенні відомостей відносно позивача у виконавчих провадженнях № 58343936 та № 57025504, не можна вважати такою, яка є обґрунтованою, добросовісною та розсудливою, а тому не відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст. Кодексу адміністративного судочинства України.
Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією Другого апеляційного адміністративного суду, викладеному в постанові від 17.06.2021 по справі № 480/877/21
Стосовно посилання відповідача на те, що позивач не надавав рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області про скасування постанови БР№605473 від 13.06.2018, суд зазначає, що в даному випадку, суд зазначає, що не вчинення дій щодо виключення відомостей відносно позивача з Єдиного реєстру боржників як боржника є пасивною формою поведінки суб`єкта владних повноважень, а тому за наявності встановленого державним виконавцем станом на 24.10.2019 факту повного перерахування коштів по постанові БР№605473 від 13.06.2018 відомості про позивача не повинні бути відображені в Єдиному реєстрі боржників.
Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання зобов`язати Роменський МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ГУ НП в Сумській області вилучити з інформаційно-аналітичних систем та реєстрів інформацію, яка була внесена на підставі постанови БР №605473 від 13.06.2018 та виконавчих проваджень АСВП №57025504, №58343936 та №59892362, суд частково задовольняє зазначені вимоги, враховуючи наступне. В даному випадку, в Єдиному реєстрі боржників інформація про позивача міститься відносно ВП №58343936 та № 57025504. При цьому, жодних дії по внесенню такої інформації ГУ НП в Сумській області вчинено не було, оскільки така інформація вносилася виключно Роменським МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по двом виконавчим провадженням.
Враховуючи встановлені обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Роменський МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виключити з Єдиного реєстру боржників дані щодо ОСОБА_1 , як боржника у виконавчих провадженнях ВП №58343936, ВП №57025504, є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Стосовно позовних вимог щодо стягнення за рахунок коштів бюджету солідарно з Роменського МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Роменського МВ ГУ НП в Сумській області прямі матеріальні збитки у сумі 321,20 грн. та компенсацію за моральну шкоду завдану незаконними діями у сумі 321200,00 грн, суд відмовляє в їх задоволенні, виходячи із наступного.
В даному випадку, позивач зазначає, що позивач обґрунтовуючи вимоги про стягнення матеріальних збитків в сумі 321,20 грн. зазначає про те, що державним виконавцем було безпідставно відкрито виконавче провадження по виконанню постанови БР№605473 від 13.06.2018 та стягнуто кошти в сумі 321,20 грн.
Матеріалами справи підтверджуються, що сума коштів, яка була перерахована до державного бюджету була здійснена на виконання постанови БР№605473 від 13.06.2018, яка була скасована в судовому порядку.
Судом враховується, що Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 (далі Порядок №787). Відповідно до пункту 3 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.
Повернення платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або Казначействі, вказані заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім`я головного управління Казначейства, або поштовим переказом через підприємства поштового зв`язку, вказані у заяві платника (його довіреної особи).
Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
В даному випадку орган, що контролює справляння надходжень бюджету адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху покладено на державну виконавчу службу.
Разом із тим, задоволенню не підлягають вимоги позивача щодо стягнення з державного бюджету України безпідставно стягнута сума в розмірі 321,20 грн., враховуючи те, що такі вимоги є передчасними, оскільки вказаним Порядком визначено, що повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного бюджету України здійснюється на підставі заяви про повернення коштів з бюджету до якої має бути додано подання органу, що контролюють справляння надходжень бюджету та оригіналом або копія документа на переказ, або паперова копія електронного розрахункового документа, які підтверджує перерахування коштів до бюджету.
Доказів того, що позивач в установленому порядку звертався в установленому порядку до відповідача для вирішення питання щодо повернення перерахованих коштів до державного бюджету із заявою матеріали справи не містять, будь-яких рішень з цього приводу відповідачем не приймалося.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Разом з тим, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Посилання в адміністративному позові на ті обставини, що протиправні дії відповідача щодо внесення інформації до державного реєстру, завдали психологічних та душевних страждань, принизили честь та гідність, позивач був обмежений на право вільного розпорядження та відчуження власного майна, що призвело до скрутного матеріального становища, суд зазначає, що доказів порушення права позивача на розпорядження майном матеріали справи не містять, при розгляді справи не встановлено підстав, передбачених ст. 23 ЦК України. Крім того, позивачем сума моральної шкоди обґрунтована в т.ч., і незаконністю прийнятих постанов державним виконавцем, але судом зазначені вимоги не розглядаються в зв`язку із пропуском позивача строку звернення до суду із такими вимогами. Позивачем не доведено, що моральна шкода була завдана відповідачами саме у такому розмірі, в зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Роменського МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання дій незаконними, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Зобов`язати Роменський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (м. Ромни, б-р Шевченка,8,і.к. 34608286) виключити з Єдиного реєстру боржників дані щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) як боржника у виконавчих провадженнях ВП №58343936, ВП №57025504.
У задоволенні інших вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 30.06.2021

Суддя С.М. Гелета