Справа № 200/4989/21
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

29 червня 2021 р. Справа №200/4989/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області про застосування позовної давності по справі №200/4989/21-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку у кількості 25 діб;

- стягнути з Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у кількості 25 діб у сумі 10443,25грн;

- стягнути з Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 4908грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року відкрито провадження по справі. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

19 травня 2021 року Маріупольський міжрайонний відділ Управління поліції охорони в Донецькій області надіслав на адресу суду відзив на позов.

19 травня 2021 року Маріупольський міжрайонний відділ Управління поліції охорони в Донецькій області надіслав на адресу суду заяву про застосування позовної давності по справі, зазначивши, що ч.5 ст. 122 КАС України встановлено строк для звернення до суду у справах щодо, зокрема, звільнення з публічної служби - один місяць. Згідно з правовим висновком Верховного Суду наведеним у постанові від 30.09.2020 у справі №826/14043/17, строк пред`явлення позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у спорі щодо прийняття на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби обмежується місяцем з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Як слідує зі змісту позову і заявлених ОСОБА_1 вимог, про порушення своїх прав, у зв`язку із звільненням з публічної служби, він дізнався 17.02.2021, а звернувся з позовом 26.04.2021. Посилаючись на статті 253, 254, 261, 267 ЦК України та ч. 5 ст. 122 КАС України, просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 КАС України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

З огляду на те, що розгляд цієї справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні), суд вирішив це клопотання розглянути у порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частина 2 ст. 122 КАС України є загальною нормою, яка визначає строк звернення до суду і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частина 5 ст. 122 КАС України є спеціальною нормою у розв`язанні спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби порівняно з нормою, яка міститься в частині другій статті 122 КАС України та встановлює шестимісячний строк звернення до суду.

Водночас ч.5 ст.122 КАС України є загальною нормою у розв`язанні спорів стосовно зазначених правовідносин у разі, якщо іншими законами встановлено інший строк звернення до суду в спорах щодо таких правовідносин.

У зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Статтею 233 КЗпП України визначено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Так, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч.1 ст.233).

Разом із тим частиною другою цієї статті встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Частина 5 статті 122 КАС України, є загальною нормою, оскільки вона прямо не передбачає строк звернення до суду у справах щодо стягнення заробітної плати (компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, тощо).

Частина 2 ст. 233 КЗпП України конкретизує предмет (заробітна плата) судового захисту та встановлює, що в цьому разі звернення до суду не обмежується будь-яким строком, і з цієї норми такий висновок прямо випливає.

За загальними правилами визначення пріоритетності змісту норми висновки, що прямо випливають з норми, мають пріоритет над висновками, що непрямо випливають з норми.

Оскільки норми ч. 2 ст. 233 КЗпП України є спеціальними, прямо встановлюють предмет (заробітна плата) судового захисту, то вони мають пріоритет над нормами частини 5 статті 122 КАС України, які є загальними і з них не можна прямо зробити висновок стосовно строків звернення до суду для захисту права на заробітну плату.

При цьому, у рішеннях Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013, №9-рп/2013, які стосуються офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, зазначено, що під заробітною платою, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Грошова компенсація за невикористані дні відпустки є одноразовою виплатою, яка, включається до фонду заробітної плати (додаткового), проте є виплатою за невідпрацьований час (пункт 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України №5 від 13.0.2004, зареєстрованого в Мінюсті 27.01.2004 за №114/8713), тобто має іншу правову природу - відноситься до разових платежів; не пов`язана з виконанням позивачем своїх службових обов`язків і має компенсаційний характер, пов`язаний, як правило, із фактом звільнення працівника.

Відтак, оскільки грошова компенсація за невикористані дні відпустки є складовою заробітної плати, то позивач має право в силу ч. 2 ст. 233 КЗпП України, на звернення до суду щодо її стягнення, без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, під час розв`язання публічно-правових спорів про стягнення на користь осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, заробітної плати (компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, тощо) у разі порушення законодавства про оплату праці потрібно застосовувати положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, тобто строки звернення до суду у цій категорії спорів не застосовуються.

Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання протиправною бездіяльності Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку у кількості 25 діб та стягнення з Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області компенсації за невикористану відпустку у кількості 25 діб у сумі 10443,25грн.

Тобто спірні правовідносини стосуються вирішення питання щодо наявності чи відсутності у позивача права на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки в період проходження служби в органах поліції.

З огляду на викладене, твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є помилковими, оскільки стягнення сум компенсації за невикористану щорічну основну відпустку не обмежені позовною давністю.

Щодо посилань відповідача на постанову Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №240/532/20, суд зазначає, що предметом дослідження зазначеної справи було стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку військовослужбовця при звільненні, в той час, як предметом розгляду цієї справи є питання виплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності та відмови у задоволенні позову, а відтак, у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 179, 180, 248, 256, 257, 260, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Маріупольського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Донецькій області про застосування наслідків спливу позовної давності відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала постановлена та підписана 29 червня 2021 року.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов