Справа № 200/6650/21
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 р. Справа№200/6650/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначала, що 20.11.2020 року та повторно 27.11.2020 року (додавши деякі документи) звернулася до відповідача із заявами про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», між тим відповідачем прийняті рішення від 27.04.2021 року № 237 і за № 237-1 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю мінімального страхового стажу, до якого вказаними рішеннями не зараховані періоди її роботи через недоліки заповнення трудової книжки.

Вказані рішення, про існування яких дізналася 05.05.2021 року, отримавши їх на особистому прийомі у відповідача, вважала протиправними та такими, що не ґрунтуються на положеннях законодавства.

У зв`язку з наведеним, вважаючи свої пенсійні права порушеними, просила:

- визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у зарахуванні їй до страхового стажу при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періодів роботи, зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , що видана 13.12.1978 року,

- скасувати рішення відповідача від 27.04.2021 року № 237 і за № 237-1 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути її заяву від 27.11.2020 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу усіх періодів роботи, що зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , що видана 13.12.1978 року, призначивши пенсійні виплати починаючи з 12.01.2021 року.

Відзив на позовну заяву у встановлений строк подано не було.

Судом встановлено, що 20.11.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області без дати № 237 «Про відмову в призначенні пенсії» (реєстраційні дата та номер: від 27.04.2021 року №0580-07-8/16511) за результатом розгляду вказаної заяви в призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю на час звернення необхідного страхового стажу (27 років).

Рішення мотивовано тим, що згідно з наданими документами на дату звернення загальний страховий стаж роботи заявника за наданими документами та за даними персоніфікованого обліку становись 26 років 01 місяць 06 днів, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В рішенні зазначено, що:

- в трудовій книжці заявника НОМЕР_1 від 13.12.1978 року в даті народження наявне виправлення, на титульному листі відсутня печатка підприємства, що не відповідає вимогам п. 20-22 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах організаціях, що затверджена постановою Державного комітету Ради Міністрів УРСР з питань праці та заробітної плати від 20.06.1974 року №162, тому трудова книжка розгляду не підлягає;

- оскільки в довідці від 06.11.2020 року №97, що видана підприємством «ТОВ Услуга», відсутні дані про початок трудової діяльності, тому період роботи врахуванню не підлягає;

- оскільки в довідці від 20.08.2020 року № б/н, що видана підприємством ЖСК «Орджонікідзевський-136», відсутні дані про підставу видачі довідки, що не відповідає вимогам п. 24 Порядку № 637, тому період роботи на підприємстві можна зарахувати до загального трудового стажу за даними персоніфікованого обліку з 01.01.1999 року;

- надане свідоцтво про народження дитини НОМЕР_2 від 24.07.2020 року - це дублікат, документів що підтверджують факт догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку не надано, до загального страхового стажу цей період не зараховано.

В рішенні періоди роботи позивача, які зараховані до страхового стажу, а які не зараховані, - не зазначені.

27.11.2020 року позивач через веб-портал Пенсійного фонду України звернулася до відповідача із заявою про призначення/ перерахунок пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої додала додаткові документи. В заяві зазначено: «Вид перерахунку: Допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами».

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області без дати № 237-1 «Про відмову в призначенні пенсії» (реєстраційні дата та номер: від 27.04.2021 року №0580-07-8/16513) за результатом розгляду вказаної заяви в призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю на час звернення необхідного страхового стажу 27 років.

Рішення мотивовано тим, що рішенням № 237 заявниці відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного загального страхового стажу. Відповідно до наданого свідоцтва про народження дитини НОМЕР_2 від 24.07.2020р. та паспорта дитини ОСОБА_2 до загального страхового стажу додатково можливо зарахувати період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років з 19.03.1996 року по 03.11.1986 року (00-07-15). Тому згідно з наданими документами на дату звернення загальний страховий стаж роботи заявника за наданими документами та за даними персоніфікованого обліку становись 26 років 08 місяців 21 день, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В рішенні періоди роботи позивача, які зараховані до страхового стажу, а які не зараховані, - не зазначені.

Судом також встановлено, що в матеріалах пенсійної справи позивача є рішення органу Пенсійного фонду України (Лівобережне об`єднане управління ПФУ м. Маріуполя) від 21.11.2020 року №60 «Про призначення пенсії» (в електронній формі), яким на підставі заяви від 20.11.2020 року позивачу призначено пенсію за віком: з 20.11.2020 року по 30.11.2020 року - в розмірі 1712 грн., з 01.12.2020 року довічно - в розмірі 1769 грн.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу, що визначений вказаною статтею.

Так, згідно з вказаною статтею починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Статтею 45 вказаного Закону встановлені строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 45 цього Закону пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

Згідно з ч. 4 ст. 45 цього Закону перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 цього Закону документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Оскарженими рішеннями позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю мінімального страхового стажу, до якого вказаними рішеннями фактично не зараховані певні періоди її роботи через недоліки заповнення трудової книжки.

Судом досліджено трудову книжку позивача.

Як вбачається з трудової книжки заявника НОМЕР_1 від 13.12.1978 року, в ній на титульній сторінці зазначена дата народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відповідає даті народження, що відображена в паспорті позивача, і виправлень (на що посилався відповідач) вона не містить, з огляду на що посилання відповідача в цій частині є безпідставними.

На титульній сторінці трудової книжки є запис про зміну мого прізвища позивача з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » на підставі свідоцтва про шлюб; є підпис працівника, який зробив відповідний запис та печатка установи.

Непроставлення на відповідному місці титульної сторінки печатки установи, де позивач розпочала трудову діяльність, за умови проставлення такої печатки внизу відповідних записів про роботу та звільнення позивача з цієї установи не може бути підставою для неприйняття трудової книжки та подальшого порушення пенсійних прав позивача.

Всі записи в трудовій книжці позивача зроблені у відповідності до чинних у відповідний час нормативно-правових актів: Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, що затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 року №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

Згідно з вказаними Інструкціями заповнення трудової книжки проводиться роботодавцем, а не працівником.

Крім того, щодо заповнення трудової книжки суб`єктом владних повноважень не враховані положення відповідного законодавства, в тому числі п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», згідно з якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Отже, оскаржені рішення не ґрунтуються на положеннях законодавства та порушують пенсійні права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

В даному випадку суб`єктом владних повноважень виконано не всі умови, визначені законом, необхідні для правильного вирішення заяв, з якими звернулася позивач (не досліджено трудову книжку позивача). В оскаржених рішеннях періоди роботи позивача, які зараховані до страхового стажу, а які не зараховані, - не зазначені.

Вказане не відповідає загальному принципу правової визначеності.

Верховний Суд в постанові від 24.04.2019 року в справі №815/1554/17 аналізуючи практику Європейського Суду з прав людини вказав на те, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Разом з тим, суд не може підміняти державний орган рішення, дії або бездіяльність якого оскаржуються, вчиняючи замість нього дії, які входять до його безпосередньої компетенції та які він мав вчинити.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховний Суду від 07 лютого 2019 року в справі №813/1062/14.

З огляду на наведене порушені пенсійні права позивача підлягають захисту та відновленню шляхом часткового задоволення позову іншим шляхом - шляхом визнання протиправним та скасування оскаржених рішень із зобов`язанням відповідача повторно вирішити питання, щодо якого звернулася позивач (заяви від 27.11.2020 року), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні (п. 10 ч. 2 ст. 245, ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

При новому розгляді заяви позивача відповідачу необхідно прийняти та дослідити трудову книжку позивача і всі подані нею документи, та вирішити питання про зарахування всіх відображених в трудовій книжці періодів до страхового стажу позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи спір судом також враховано наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях шляхом приєднання до головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях за переліком згідно з додатком.

До вказаного Переліку внесено відповідача.

Наказом Пенсійного фонду України від 02 листопада 2020 року № 115 «Про заходи у зв`язку з реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду України від 9 жовтня 2020 року № 925» начальникам головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях наказано:

- прийняти рішення про утворення та затвердження складу комісій з припинення управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, а також об`єднаних управлінь, зазначених у постанові Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» (далі управління), в тому числі про призначення голів цих комісій, визначити порядок і строк заявлення кредиторами вимог;

- забезпечити дотримання вимог Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю України при здійснені заходів з реорганізації управлінь;

- запропонувати роботу в головних управліннях Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях відповідно керівникам управлінь та їх заступникам (у тому числі першим заступникам);

- забезпечити у порядку, визначеному законодавством, документування дій, передбачених цим наказом;

- здійснювати контроль за станом реорганізації управлінь, надавати методичну допомогу, вживати організаційних заходів щодо вивільнення та призначення працівників;

- забезпечити в установленому законом порядку внесення змін до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо припинення управлінь.

Станом на час розгляду справи наявності будь-яких інших актів з питання реорганізації територіальних органів Пенсійного фонду України, про які йдеться в постанові Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925, судом не встановлено. Про наявність таких суд не проінформовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Частиною 2 ст. 104 вказаного Кодексу встановлено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 (що визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів), у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади права та обов`язки органів виконавчої влади переходять до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Судом встановлено, що станом на день та час розгляду справи Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () перебуває в стадії припинення, але з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридична особа не виключено.

Документів, які б свідчили про необхідність застосування судом інституту процесуального правонаступництва (які б свідчили про передачу прав та обов`язків відповідача до іншої особи), ні відповідачем, ні іншими особами, до суду не подано.

Вказані обставини дозволяють вирішити спір в даному складі учасників справи.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а, ) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області без дати № 237 «Про відмову в призначенні пенсії» (реєстраційні дата та номер: від 27.04.2021 року №0580-07-8/16511) та рішення без дати № 237-1 «Про відмову в призначенні пенсії» (реєстраційні дата та номер: від 27.04.2021 року №0580-07-8/16513), прийняті щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.11.2020 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 681 (шістсот вісімдесят одна) грн.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 29 червня 2021 року.

Суддя Т.В. Логойда