Справа № 826/14086/17
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року м. Київ № 826/14086/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомГоловного управління ДПС у Київській області
до про Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж Консалт ЛТД", Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелень Торг Україна" визнання недійсним правочину,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДФС у Київській області звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати недійсним правочин між ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" і ТОВ "Зелень Торг Україна", за наслідками виконання якого було складено податкові накладні від 15.07.2016 № 108, від 22.07.2016 № 125, від 29.07.2016 № 170, від 05.08.2016 № 27, від 12.08.2016 № 57, від 18.08.2016 № 103, від 26.08.2016 № 173, від 01.09.2016 № 22, від 09.09.2016 № 91, від 16.09.2016 № 123.

В обґрунтування позовних вимог позивачем указано, що директора ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України. У зв`язку з цим діяльність вказаного суб`єкта господарювання носить фіктивний характер, а тому договір про купівлю - продаж овочів, зелені і т.д, укладений між ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" і ТОВ "Зелень Торг Україна", є недійсним.

Ухвалою суду від 26.12.2017 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/14086/17 та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та викликом сторін на 20.02.2018.

19.01.2018 до суду від ТОВ "Зелень Торг Україна" надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02.06.2017 у справі № 761/15487/17, яким позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 205 КК України, керівника (засновника) ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" гр. ОСОБА_1 .. Натомість, податкові накладні від 22.07.2016 № 125, від 29.07.2016 № 170, від 05.08.2016 № 27, від 12.08.2016 № 91, від 18.08.2016 № 103, від 26.08.2016 № 173, від 01.09.2016 № 22, від 09.09.2016 № 91, від 16.09.2016 № 123 було складено та підписано керівником ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" ОСОБА_2 , щодо дій якого не встановлено ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 205 КК України. Також зазначив, що позивачем не доведено наявність у ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" та ТОВ "Зелень Торг Україна" наміру здійснення господарських відносин з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Крім того, належних та допустимих доказів наявності наміру у ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" та ТОВ "Зелень Торг Україна" щодо уникнення або зменшення оподаткування фінансових результатів виконання господарських відносин суду не надано. На переконання відповідача, у позовній заяві позивачем не наведено наявність обставин, передбачених статтею 203 ЦК України для визнання правочину недійсним.

01.02.2018 до суду від представника позивача Крапівнер В.Р. надійшла відповідь на відзив. Представник позивача, звернув увагу, що при розгляді питання про визнання правочину недійсним в порядку частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, як такого, що суперечить інтересам держави та суспільства, не має значення хто саме від імені ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" підписував оспорюваний правочин, оскільки вказане може бути лише факультативним аргументом для визнання правочину недійсним (у випадку, наприклад, встановлення факту відсутності правосуб`єктності у підписанта та ін.). Кваліфікуючою ознакою, яка визначає оспорюваний правочин недійсним, згідно із ч. З ст. 228 Цивільного кодексу України, є мета - що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

07.02.2018 до суду надійшли заперечення ТОВ "Зелень Торг Україна", у яких останній зазначив, що застосування наслідків недійсного правочину, які були укладені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, передбачених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, здійснюється до правочинів, недійсність яких встановлюється судом. При цьому, для кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина сторони, внаслідок чого необхідно довести наявність умислу у сторін при укладенні та вчиненні конкретного правочину щодо настання певних протиправних наслідків. Стверджує, що позивачем не доведено наявність у ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" та ТОВ "Зелень Торг Україна" наміру здійснення господарських відносин з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Зважаючи на перебування судді Катющенка В.П. на лікарняному, 20.02.2018 адміністративну справу № 826/14086/17 знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 26.04.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 26.04.2018 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник ТОВ "Зелень Торг Україна" у судовому засіданні 26.04.2018 заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи вважається повідомленим належним чином.

Зважаючи на подані представниками сторін заяви, суд у судовому засіданні 26.04.2018, відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 30.06.2021 допущено заміну первинного позивача у справі - Головного управління ДФС у Київській області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Київській області.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" зареєстровано як юридична особа з ідентифікаційним номером 40147308, а ТОВ "Зелень Торг Україна" - 39110898.

ТОВ "Престиж Консалт ЛТД", як постачальником, продавцем, було виписано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелень Торг Україна" (отримувач, покупець) наступні податкові накладні:

- від 15.07.2016 № 108 на загальну суму 24588,41 грн, у тому числі ПДВ - 4098,07 грн;

- від 22.07.2016 № 125 на загальну суму 18349,02 грн, у тому числі ПДВ - 3058,17 грн;

- від 29.07.2016 № 170 на загальну суму 17728,08 грн, у тому числі ПДВ - 2954,68 грн;

- від 05.08.2016 № 27 на загальну суму 20394,36 грн, у тому числі ПДВ - 3399,06 грн;

- від 12.08.2016 № 57 на загальну суму 13509,06 грн, у тому числі ПДВ - 2251,51 грн;

- від 18.08.2016 № 103 на загальну суму 19200,78 грн, у тому числі ПДВ - 3200,13 грн;

- від 26.08.2016 № 173 на загальну суму 15340,20 грн, у тому числі ПДВ - 2556,70 грн;

- від 01.09.2016 № 22 на загальну суму 21636,00 грн, у тому числі ПДВ - 3606,00 грн;

- від 09.09.2016 № 91 на загальну суму 17497,20 грн, у тому числі ПДВ - 2916,20 грн;

- від 16.09.2016 № 123 на загальну суму 11341,50 грн, у тому числі ПДВ - 1890,25 грн.

Податкову накладну від 15.07.2016 № 108, згідно наявних у ній даних, було складено директором ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" ОСОБА_3 Податкові накладні від 22.07.2016 № 125, від 29.07.2016 № 170, від 05.08.2016 № 27, від 12.08.2016 № 57, від 18.08.2016 № 103, від 26.08.2016 № 173, від 01.09.2016 № 22, від 09.09.2016 № 91, від 16.09.2016 № 123, згідно наявних у них даних, було складено директором ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" ОСОБА_2

На думку податкового органу, оскільки ОСОБА_3 - керівника ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02.06.2017 у справі № 761/15487/17 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою 5 статті 27, частиною першою статті 205 КК України, то всі документи, виписані від імені ТОВ "Престиж Консалт ЛТД", з моменту створення підприємства є недійсними, а отже вказане свідчить про недійсність правочину, укладеного ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" та ТОВ "Зелень Торг Україна", за наслідками якого складено податкові накладні від 15.07.2016 № 108, від 22.07.2016 № 125, від 29.07.2016 № 170, від 05.08.2016 № 27, від 12.08.2016 № 57, від 18.08.2016 № 103, від 26.08.2016 № 173, від 01.09.2016 № 22, від 09.09.2016 № 91, від 16.09.2016 № 123, відповідно до частини другої статті 215 та частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України) контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу приписів статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Положеннями статті 228 ЦК України визначені правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Так, частиною третьою вказаної статті ЦК України передбачено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідно до частини першої статті 208 Господарського кодексу України якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Суд враховує, що встановлюючи правовий наслідок правочину, який вчинено без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, частина третя статті 208 ЦК України, так само, як і інші правові норми, не визначають ознаки такого правочину. До кола таких правочинів належать, зокрема правочини, які вчинені з метою ухилення від оподаткування, отримання незаконної податкової вигоди (наприклад, у вигляді податкового кредиту). Обов`язок довести перед судом, що правочин вчинено з такою метою, в силу норми частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України лежить на позивачеві.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14.02.2020 у справі № 640/18643/18.

Також слід зазначити, що зміст наведених вище норм свідчить про те, що законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок (щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо) сторонами правочину або однією зі сторін й повинна бути встановлена лише вироком суду, постановленим у кримінальній справі, що відповідає частині першій статті 62 Конституції України.

Такий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 08.08.2019 у справі № 2а-12868/12/2670.

Таким чином, позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину між юридичними особами, має довести, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, протиправні наслідки цієї угоди, а також вину сторін у формі умислу. Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вона (вони), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Також позивач має зазначити особу, якій завдано шкоду, протиправні наслідки оспорюваної угоди, а також вину у формі умислу.

У свою чергу, звернення позивача до суду з даним позовом обґрунтовано лише вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02.06.2017 у справі № 761/15487/17, відповідно до якого ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 205 КК України.

Так, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02.06.2017 у справі № 761/15487/17 затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 28.04.2017 у кримінальному провадженні, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001291 від 27.04.2017 та ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 205 КК України.

Також, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02.06.2017 у справі № 761/15487/17 встановлено, що гр. ОСОБА_1 зареєстрував ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" за грошову винагороду без мети ведення фінансово-господарської діяльності. Впродовж травня-липня 2016 року невстановлені особи відображали в податковій звітності ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" (8) та подавали до органів Міністерства доходів та зборів України податкову звітність з розшифровкою податкового кредиту в розрізі контрагентів додатку № 5 до декларації з ПДВ, де зазначали контрагентів з реквізитами: ТОВ "Будівельна компанія Альтор", ТОВ "Лендавто", ТОВ "М`ясооптторг А", ТОВ "Геус-Груп", ТОВ "Фабрика Філкон" та інші, що підтверджує факт використання ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" (8) для прикриття їх незаконної діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, взаємовідносини між ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" та ТОВ "Зелень Торг Україна" відбулися протягом липня-вересня 2016 року.

Вироком не встановлені обставини вчинення відповідачами спірного правочину, під час розгляду справи по обвинуваченню винних у вчиненні кримінального правопорушення обставини укладення правочину між ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" та ТОВ "Зелень Торг Україна" не досліджувались. Зазначеним вироком не встановлені обставини вчинення оспорюваного правочину з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, та обставини його укладення і подальшого виконання.

Також суд враховує, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, в період взаємовідносин між відповідачами засновником, директором та головним бухгалтером ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" був ОСОБА_2 , тобто інша особа, ніж зазначено у вироці Шевченківського районного суду м. Києва від 02.06.2017.

Вироку суду щодо визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 205 КК України, до суду надано не було.

При цьому слід зазначити, що під час розгляду справи ТОВ "Зелень Торг Україна" наполягало на дійсності правочину, укладеного з ТОВ "Престиж Консалт ЛТД". ТОВ "Зелень Торг Україна" надано до суду первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій, а саме: копії договору, видаткових накладних, актів, посвідчень якості, договору транспортного експедирування.

Поряд з цим, позивачем жодних доказів наявності у діях відповідачів умислу на укладення договору без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об`єкту оподаткування або несплати податків, суду надано не було.

При цьому, суд враховує, що позивач мав можливість зібрати необхідні докази з метою підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в тому числі, які б встановлювали факт вчинення спірного правочину та умови його виконання відповідачами.

Так, згідно статей 61 та 62 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється шляхом, в тому числі, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин, моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Таким чином, у разі отримання інформації про порушення платником податків валютного, податкового та іншого законодавства не врегульованого Податковим кодексом України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, яка в даному випадку могла бути отримана, в тому числі, з вироку на який в своєму позові посилається позивач, такі органи зобов`язані здійснити заходи податкового контролю за таким платником податків шляхом, по-перше, направлення на його адресу обов`язкового письмового запиту на отримання пояснень та їх документальних підтверджень, а по-друге, здійснення перевірки такого платника податків в разі ненадання ним таких пояснень та документів.

Поряд з цим, позивачем не було надано суду доказів здійснення такого податкового контролю за діяльність відповідачів, що, відповідно, зумовлює відсутність у нього доказів вчинення платниками податків спірного правочину.

З огляду на викладене, суд вважає, що належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт здійснення контролюючим органом заходів податкового контролю безпосередньо щодо ТОВ "Престиж Консалт ЛТД" і ТОВ "Зелень Торг Україна", з відображенням та закріпленням результатів їх проведення у відповідному акті/довідці, та факт вчинення оспорюваного правочину, позивач не надав.

Конституційний Суд України в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Як уже зазначено судом, позивач має достатні адміністративні можливості для здійснення визначених йому законом завдань та функцій податкового контролю, зокрема, щодо виявлення фактів вчинення платниками податків податкових правопорушень та отримання від платників податків засвідчених належним чином копій документів, що стосуються фактів виявлених порушень вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Однак, як вбачається з матеріалів справи, своїми повноваженнями з метою, якою вони надані законом, перед зверненням до суду з даним позовом позивач не скористався.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що за наявності права звернення контролюючого органу з заявленим позовом, підстави такого звернення у межах спірних правовідносин відсутні.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 205, 229, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5А, Київ, ідентифікаційний код 44096797) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII.)

Суддя В.П. Катющенко