Справа № 500/2747/21
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2747/21

24 червня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чепенюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Ярмуся В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Ярмуся Віктора Дмитровича звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить:

визнати протиправною і скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській област, у не зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 29.07.1993 по 30.09.1999 у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч» на посадах «муляра ІV розряду», «муляра V розряду» і «сторожа»,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 29.07.1993 по 30.09.1999 у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч» на посадах ««муляра ІV розряду», «муляра V розряду» і «сторожа».

В обґрунтування позову вказує, що звернувся до органу пенсійного фонду з заявою про зарахування стажу роботи для подальшої виплати пенсії, проте Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 19.04.2021 повідомило про неможливість врахування до страхового стажу періоду роботи у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч» з 29.07.1993 по 30.09.1999, мотивуючи тим, що у трудовій книжці у записі про звільнення допущено виправлення, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача та зазначає, що страховий стаж у спірний період підтверджується записами у трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи для призначення пенсії і його вини у допущених недоліках при заповнені трудової книжки немає. Відтак вважає, що відмова відповідача у зарахуванні вказаного періоду роботи до страхового стажу порушує його законні права та інтереси.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 25.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання на 24.06.2021.

10.06.2021 до суду надійшов відзив на позов, у якому Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивач тричі звертався з заявами про призначення пенсії, проте його страховий стаж складає 09 років 11 місяців 16 дні, що є меншим за необхідний для призначення пенсії за віком.При цьому Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не вбачає підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 29.07.1993 по 30.09.1999 у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч», оскільки в трудовій книжці у записі про звільнення в даті наказу про звільнення допущено виправлення. Жодних інших документів, які б підтверджували роботу позивача в Тернопільському ДКП «Заготплодовоч», надано не було.

10.06.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано до суду копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1

22.06.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Представник позивача акцентує увагу, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Позивачем надано органу пенсійного фонду належним чином засвідчену копію трудової книжки, записами якої підтверджується спірний період роботи ОСОБА_1 у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч». Також на підтвердження роботи у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч» було надано оригінал квитанції до прибуткового касового ордера №137 від 12.12.1995, відповідно до якої позивачу було надано приватизаційний майновий сертифікат №0048223 та оригінал довідки про доходи від 12.11.1996. Позивачем також повідомлено відповідача про те, що факт роботи у спірний період можуть підтвердити свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Розглянувши надані документи, відповідачем не надано будь-якого обгрунтованого пояснення з приводу наданих додаткових документів, а також не були заслухані свідки.

Водночас інших документів надати ОСОБА_1 не може, оскільки архівний відділ Тернопільської міської ради листом від 23.10.2020 повідомив, що документальні матеріали з особового складу (накази про прийняття та звільнення працівників, відомості про нарахування заробітної плати тощо) Тернопільського ДКП «Заготплодоовоч», Дочірнього підприємства «Плодоовочторг» до них на зберігання не надходили, такі ж відомості про відсутність документів надали районний та обласний архівні установи.

У судове засідання 24.06.2021 представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не прибув. При цьому відповідач причини неприбуття представника до суду не повідомив, відтак такі визнані судом неповажними. З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), та подання відповідачем відзиву на позов, у якому викладені міркування сторони, а також матеріалів пенсійної справи, розгляд справи проведено за відсутності представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просили позов задовольнити.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відомі їм обставини у цій справі.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи письмовими доказами, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років 13.01.2020 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.39). Відповідно до розписки-повідомлення разом із заявою про призначення пенсії позивачем було подано: паспорт; трудову книжку; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; довідка про заробітну плату (а.с.39 зворот).

Повторно з такою заявою позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області 11.02.2020 та додав необхідні документи для призначення пенсії за віком, у тому числі додатково зібрані документи на підтвердження страхового стажу (а.с.45, 53-55). Позивачем також повідомлено відповідача про те, що факт його роботи у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч» з 29.07.1993 по 30.09.1999 можуть підтвердити свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.52).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області №1900-0321-9/3837 від 30.03.2020 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. У такій відмові відповідач зазначив умови, за яких може бути призначена пенсія позивачу за віком. Так, відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу: з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років. За відсутності страхового стажу роботи 26 років, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 років. За відсутності страхового стажу роботи 19 років, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 роки за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 років.

Відповідач повідомив у листі про те, що період роботи в Тернопільському ДКП «Заготплодовоч» з 29.07.1993 по 30.09.1999 зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 не має можливості, оскільки в даті наказу про звільнення з роботи допущено виправлення.

На момент звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж заявника складає 09 років 11 місяців 16 днів, що є меншим за необхідний, а отже для призначення пенсії за віком підстав немає (а.с.56-57).

30.03.2021 позивач знову звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком. До такої заяви крім попередньо поданих документів, додаткового додано квитанцію до прибуткового касового ордера №137 від 12.12.1995, відповідно до якої ОСОБА_1 було надано приватизаційний майновий сертифікат №0048223, та довідку про доходи від 12.11.1996 (а.с.58-59, 62).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0304-8/12118 від 19.04.2021 ОСОБА_1 повторно відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. У цьому листі зазначено, що у розписці-повідомленні, яка заповнюється до заяви на призначення пенсії, заявнику було повідомлено про необхідність подання уточнюючої довідки за період роботи з 29.07.1993 по 30.09.1999. Оскільки заявник вказав, що представляти інші документи не буде, тому повторно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Стосовно зарахування до страхового стажу вказаного періоду згідно показань свідків, то відповідач послався на пункт 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), яким передбачено підтвердження стажу показаннями свідків лише за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації (а.с.63-64).

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та стверджує, що не зарахування до його страхового стажу вказаного періоду роботи порушує право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативі незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено таке: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує страховий стаж є трудова книжка.

Судом досліджено записи трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 щодо спірного періоду роботи позивача 29.07.1993 по 30.09.1999 у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч» (а.с.42-43), які містять такі відомості:

Розділ «Відомості про роботу»:

запис №1, Тернопільський ДКП «Заготплодоовоч», 29.07.1993, прийнятий на роботу на посаду муляра ІV розряду, підстава: наказ №34-к від 26.07.1993;

запис №2, 12.08.1994, переведений муляром V розраду, підстава: наказ №38-к від 12.08.1994,

запис №3, 01.06.1998 переведений сторожем овочевої бази, підстава: наказ №14-к від 01.06.1998,

запис №4, 30.09.1999, звільнений по переводу в ДП «Плодоовочторг» згідно статті 36 пункту 5 КЗпП України, підстава: наказ №33-к від 30.09.1999,

запис №5, Дочірнє підприємство «Плодоовочторг», 01.10.1999, прийнятий по переводу сторожем, підстава: наказ №4-к від 01.10.1999.

Запис №4 про звільнення позивача з Тернопільського ДКП «Заготплодоовоч» засвідчений підписом інспектора по кадрах, скріплений печаткою підприємства (а.с.4 зворот).

Оригінал трудової книжки оглянуто судом у судовому засіданні.

Відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 29.07.1993 по 30.09.1999 у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч» на посадах «муляра ІV розряду», «муляра V розряду» і «сторожа» через виправлення у трудовій книжці в записі про звільнення дати наказу про звільнення позивача з роботи.

Оглянувши оригінал трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , суд зазначає, що дата наказу про звільнення у записі №4 у графі 4 (де зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер) є чіткою, читабельною, лише цифра « 3» числа « 30» у даті « 30.09.1999» наведена більш чіткіше.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності чи відсутності підстав для зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи ОСОБА_1 за таких обставин, суд зазначає, що порядок ведення трудових книжок при внесенні запису про звільнення позивача з роботи було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається (пункт 2.10 Інструкції №58).

У графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. <…>. Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу (пункт 2.14 Інструкції №58).

Згідно з пунктом 2.26 Інструкції №58 записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пункт 2.27 Інструкції №58 визначає, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Днем звільнення вважається останній день роботи. Наприклад, трудовий договір з працівником припиняється у зв`язку із скороченням штату працівників 10 жовтня 1993 року є останнім днем його роботи. У трудовій книжці працівника має бути зроблений запис: у графі 1 розділу «Відомості про роботу» ставиться порядковий номер запису, у графі 2 - дата звільнення (10.10.93), у графі 3 записується: "Звільнений за скороченням штатів, п.1 ст.40 КЗпП України", у графі 4 зазначається дата і номер наказу (розпорядження) про звільнення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з абзацом другим пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що вимоги щодо внесення записів про звільнення з роботи та зазначення документів, на підставі яких вноситься запис до трудової книжки, прямо передбачені Інструкцією № 58.

Однак позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу в позивача за спірний період.

У даному випадку позивач просить зарахувати до його страхового стажу період роботи з 29.07.1993 по 30.09.1999 у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч».

Суд зазначає, що у трудовій книжці позивача у відомостях про роботу наявні відповідні записи про прийняття його на роботу у вказане підприємство, переведення на інші посади та про звільнення з роботи. Записи у трудовій книжці позивача є чіткими, зрозумілими, виправлень не містять, запис про звільнення завірений підписом відповідальної особи, скріплений печаткою підприємства, а також записи містять посилання на накази підприємства, на підставі яких позивача призначено, переведено на іншу посаду і звільнено з роботи. Щодо наведення більш чіткіше однієї цифри у даті наказу, на підставі якого внесено запис до трудової книжки позивача, то така обставина не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Дата наказу співпадає з датою звільнення, а тому будь-якого сумніву в її достовірності у суду не виникає.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач вживав усіх можливих заходів, щоб додатковими доказами підтвердити страховий стаж цього періоду, зокрема звертався до архівних установ для отримання відомостей з первинних документів по підприємству. Проте ні до міського, ні до районного, чи обласного архівних установ документи ДКП «Заготплодоовоч» на зберігання не передавалися. Зокрема, як вбачається з відповіді архівного відділу Тернопільської міської ради від 23.10.2020 №96/26-3.02 документальні матеріали з особового складу (накази про прийняття та звільнення працівників, відомості про нарахування заробітної плати тощо) Тернопільського ДКП «Заготплодоовоч», Дочірнього підприємства «Плодоовочторг» до архівного відділу Тернопільської міської ради на зберігання не надходили (а.с.54). Державний архів Тернопільської області листом від 24.01.2020 №Т-3/04-11 повідомив, що документи з особового складу Дочірнього підприємства «Плодоовочторг» на зберігання в державний архів Тернопільської області не надходили (а.с.53), а також архівний відділ Тернопільської районної державної адміністрації листом від 22.01.2020 №12-06/02/22 повідомив, що документація Тернопільського ДКП «Заготплодоовоч» на державне зберігання не передавалася (а.с.55).

Відтак надати додаткові документи на підтвердження страхового стажу позивач не мав можливості. При цьому позивач не може нести відповідальність за неналежний документообіг, зокрема, за те, що після припинення роботи Тернопільського ДКП «Заготплодоовоч» документації не була передана до архівної установи. Отже, можливість надати інші документи для підтвердження наявного трудового стажу в спірні періоди у позивача відсутня з незалежних від нього причин, а відповідач протиправно не зарахував спірний період до страхового стажу та протиправно вимагав надати додаткові документи на його підтвердження.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач запропонував органу пенсійного фонду підтвердити його стаж шляхом опитування свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що подав відповідну заяву від 29.01.2020 (а.с.52). Такі свідки були опитані, про що свідчить протокол комісії по розгляду спірних питань щодо призначення, перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.01.2020 (а.с.51). За рішенням комісії спірний період роботи ОСОБА_1 у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч» підтверджено, прийнято до зарахування стаж з 29.07.1993 по 30.09.1999 (а.с.51).

Не зважаючи на таке рішення комісії, відповідач в подальшому відмовився зарахувати до страхового стажу позивача період роботи у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч». В одному з своїх листів-відмов (від 19.04.2021) відповідач посилається на пункт 18 Порядку №637, яким передбачено підтвердження стажу показаннями свідків лише за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації (а.с.63-64). В матеріалах пенсійної справи є витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ДП «Плодовочторг» (а.с.48-49). З цього витягу вбачається, що підприємство зареєстроване 03.08.1999, відомостей про його ліквідацію, припинення немає. Наведене наводить суд на висновок, що відповідач відмовився зарахувати спірний період роботи позивача до страхового стажу на підставі показів свідків через те, що відсутні відомості про ліквідацію підприємства, що є умовою для можливості підтвердження стажу саме показами свідків. Разом з тим, у спірному випадку мова йде про роботу позивача у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч», а не ДП «Плодовочторг», куди позивач перейшов працювати з 01.10.1999 відповідно до записів його трудової книжки (запис 5, а.с.42 зворот).

За клопотанням позивача суд допитав у судовому засіданні свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили роботу позивача у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч». При цьому суд дослідив докази спільної роботи свідків на одному підприємстві з ОСОБА_1 , а саме трудові книжки свідків, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.15-24). Показання свідків узгоджуються з поясненнями позивача та письмовими доказами.

Отже, досліджені докази, у тому числі показання допитаних свідків, беззаперечно підтверджують факт роботи ОСОБА_4 з 29.07.1993 по 30.09.1999 у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч» на посадах «муляра ІV розряду», «муляра V розряду» і «сторожа». Такий період роботи позивача підлягає до зарахування до його страхового стажу.

У свою чергу відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлена листом №1900-0304-8/12118 від 19.04.2021, в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 29.07.1993 по 30.09.1999 у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч» на посадах «муляра ІV розряду», «муляра V розряду» і «сторожа» є протиправною.

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, не обґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій, нерозсудливо, недобросовісно, непропорційно.

Відтак наявні достатні обґрунтовані підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 29.07.1993 по 30.09.1999 у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч» на посадах «муляра ІV розряду», «муляра V розряду» і «сторожа».

Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій та рішення.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір у розмірі 908,00 грн, сплачений відповідно до квитанції №43949 від 07.05.2021 (а.с.25).

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлену листом №1900-0304-8/12118 від 19.04.2021, в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 29.07.1993 по 30.09.1999 у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч» на посадах «муляра ІV розряду», «муляра V розряду» і «сторожа».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 29.07.1993 по 30.09.1999 у Тернопільському ДКП «Заготплодоовоч» на посадах «муляра ІV розряду», «муляра V розряду» і «сторожа».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14035769).

Повний текст рішення складено та підписано 29 червня 2021 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.