Справа № 826/11627/16
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 826/11627/16

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Аверкова В.В.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

31 травня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Луганській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Луганській області про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про стягнення заробітної плати.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2017 року, залишеною постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року без змін, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2017 та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що усі розрахунки за 2010 рік проведено територіальним управлінням в повному обсязі. Відповідно до щорічних звітів та результатів планових ревізій, враховуючи казначейську форму обслуговування, у ТУ ДСА України в Луганській області немає заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року та підтверджується наявними в справі матеріалами, 29 жовтня 2010 року наказом голови Кам`янобрідського районного суду міста Луганська від 29 жовтня 2010 року №97/1 позивача було відраховано зі штату цього суду у зв`язку з обранням на посаду судді Київського апеляційного адміністративного суду. Проте заробітну плату, як стверджує позивач, за період роботи з 21 вересня 2010 року до 29 жовтня 2010 року останньому не виплачено. Доказів зворотного відповідач суду не надав.

У період з 3 лютого 2009 року до 21 вересня 2010 року позивач перебував у вимушеному прогулі. Відповідно до постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2010 року у справі №2а-8900/10/2670 позивач був поновлений на роботі на посаді судді Кам`янобрідського районного суду міста Луганська з 3 лютого 2009 року. При ухваленні судового рішення про поновлення позивача на посаді питання про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вирішувалося судом. Відповідач, зі свого боку, не надав суду доказів проведення з позивачем розрахунків по заробітній платі за період з 3 лютого 2009 року до 21 вересня 2010 року.

Верховний Суд направляючи дану справу до суду першої інстанції вказав, що для з`ясування всіх обставин справи, судом першої інстанції потрібно витребувати докази в органах Державної фіскальної служби України, органах Пенсійного фонду України, відповідних банківських установах стосовно проведення з позивачем розрахунків по заробітній платі за період з 3 лютого 2009 року до 21 вересня 2010 року (за час вимушеного прогулу) і за період з 21 вересня 2010 року до 29 жовтня 2010 року (за фактично відпрацьований час), а також щодо перерахувань до відповідного територіального управління Пенсійного фонду України внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати позивача за вказані періоди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року за клопотанням ОСОБА_1 у зв"язку з виконанням ТУ ДСА вимоги про сплату сум заробітної плати за період з 03.02.2009 року по 21.09.2010 року провадження у справі закрито.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Цього ж числа, суд першої інстанції, зважаючи на відсутність у матеріалах справи жодних доказів на підтвердження нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати, за період з 21 вересня 2010 року до 29 жовтня 2010 року, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про що постановив рішення.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість зазначеного рішення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Положеннями частини 7 статті 43 Конституції України встановлено право на своєчасне одержання винагороди за працю.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Таким чином, виплата заробітної плати працівникові за виконану ним роботу є обов`язком роботодавця.

Згідно з положеннями частин 1-2 статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: (1) вислугу років; (2) перебування на адміністративній посаді в суді; (3) науковий ступінь; (4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Абзацом 1 частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України (надалі також - «КЗпП України») визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Так, з матеріалів справи встановлено, що Указом Президента України від 9 січня 2003 року №13/2003 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 у межах п`ятирічного строку призначено на посаду судді Кам`янобрідського районного суду міста Луганська.

З огляду на закінчення п`ятирічного строку повноважень позивача як судді, він звернувся до Верховної Ради України із заявою про обрання на посаду судді безстроково.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 4 квітня 2008 року №242/75-б позивачу відмовлено у наданні рекомендації щодо обрання суддею Кам`янобрідського районного суду міста Луганська, безстроково.

Не погоджуючись з указаним рішенням позивач оскаржив його до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з проханням скасувати його і дати дозвіл на складення додаткового іспиту. Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 26 грудня 2008 року №967/17-св скаргу позивача залишено без розгляду.

25 грудня 2008 року Вища рада юстиції направила на адресу Секретаріату Президента України подання про звільнення позивача з посади судді Кам`янобрідського районного суду міста Луганська за пунктом 1 частини п`ятої статті 126 Конституції України (у зв`язку із закінченням строку, на який призначено суддю).

Указом Президента України від 23 січня 2009 року №32/2009 «Про звільнення суддів» позивача звільнено з посади судді Кам`янобрідського районного суду міста Луганська у зв`язку із закінченням строку, на який його призначено (п.1 ч.5 ст.126 Конституції України).

Згідно з наказом ТУ ДСА України у Луганській області №25/к від 3 лютого 2009 року на виконання Указу Президента України від 23 січня 2009 року №32/2009 «Про звільнення суддів» позивача було звільнено з посади судді Кам`янобрідського районного суду міста Луганська.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2010 року у справі №2а-2025/09/2670 за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним і скасування Указу Президента України №32/2009 «Про звільнення суддів» позов задоволено, визнано протиправним та скасовано Указ Президента України в частині звільнення судді Кам`янобрідського районного суду міста Луганська ОСОБА_1 . Судове рішення у справі №2а-2025/09/2670 набрало законної сили 01.06.2010 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2010 року у справі №2а-8900/10/2670, яка набрала законної сили 6 травня 2011 року, визнано протиправним і скасовано наказ ТУ ДСА України у Луганській області №25/к від 3 лютого 2009 року про звільнення позивача з посади судді Кам`янобрідського районного суду міста Луганська, поновлено позивача на роботі на посаді судді цього суду з 3 лютого 2009 року.

На виконання вказаного судового рішення наказом голови Кам`янобрідського районного суду міста Луганська від 21.10.2010 року №84/1 позивача поновлено на посаді судді цього суду.

21 вересня 2010 року позивач приступив до роботи і працював на вказаній посаді до 29 жовтня 2010 року.

Згідно з наказом голови Кам`янобрідського районного суду міста Луганська від 29 жовтня 2010 року №97/1 позивача відраховано зі штату Кам`янобрідського районного суду міста Луганська у зв`язку з обранням на посаду судді Київського апеляційного адміністративного суду відповідно до постанови Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 21.10.2010 року №2637.

Враховуючи, що позивач був поновлений на роботі відповідно до наказу голови Кам`янобрідського районного суду м. Луганська від 21 вересня 2010 року №84/1, приступив до роботи та виконував функціональні обов`язки, у відповідача не було підстав для невиплати йому заробітної плати за період з 21 вересня 2010 року по 29 жовтня 2010 року.

Наказом голови Кам`янобрідського районного суду м. Луганська від 29 жовтня 2010 року №97/1 ОСОБА_1 відраховано зі штату Кам`янобрідського районного суду м. Луганська у зв`язку з обранням на посаду судді Київського апеляційного адміністративного суду.

Однак, як зазначає позивач, за період роботи з 21 вересня 2010 року по 29 жовтня 2010 року йому заробітної плати не виплачено.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини 2 статті 74 КАС України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, з матеріалів справи встановлено, що роботу Кам`янобрідського районного суду міста Луганська припинено у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя через бойові дії, що відбуваються у районі розташування суду. Тому відсутня можливість отримати первинні бухгалтерські документи і кадрову документацію щодо проведення розрахунків з позивачем, що підтверджено відповіддю Марківського районного суду Луганської області від 2 лютого 2017 року №01-47/10/2017 на адвокатський запит від 27 січня 2017 року.

Також, відповідач не надав доказів проведення з позивачем розрахунків по заробітній платі за період з 21 вересня 2010 року до 29 жовтня 2010 року (за фактично відпрацьований час).

Натомість відповідач зазначив, що він виконав усі розрахунки по заробітній платі за 2009 - 2010 роки. За результатами щорічних звітів і планових державних перевірок, враховуючи казначейську форму обслуговування, у ТУ ДСА України в Луганській області немає заборгованості по заробітній платі за ці періоди. До того ж, у зв`язку з проведенням АТО з 2014 року ТУ ДСА України в Луганській області було змушено переїхати і перереєструватися за новою адресою і вся документація на паперових і електронних носіях за попередньою адресою залишилися на непідконтрольній Україні території. У позивача відсутні бухгалтерська звітність, кадрова документація, накази голів судів за 2009 - 2010 роки. Тому відповідач не має можливості підтвердити документально проведення розрахунків з позивачем по заробітній платі за 2009 - 2010 роки.

Відповідно до частин четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Так, з матеріалів справи встановлено, що за наявною в реєстрі застрахованих осіб інформацією страхувальником «ТУ ДСА України в Луганській області», , у звітних відомостях за квітень 2018 року відображено суми нарахованого єдиного внеску за періоди до 2011 року із застосуванням типу «1» нарахування щодо ОСОБА_1 та надано інформацію щодо невідповідності вимогам нормативних актів застосування відповідачем типу нарахування «1» щодо нарахування єдиного внеску на суми середньої заробітної плати за вимушений прогул за період з лютого 2009 року по жовтень 2010 року; зазначено, що інформація щодо виплати нарахованої заробітної плати, а також перерахування до територіального управління Пенсійного фонду України внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати ОСОБА_1 у реєстрі застрахованих осіб відсутня.

Крім того, ДПС України листом від 18 вересня 2020 року №10102/5/99-00-12-10-05 надано наявну інформацію згідно з інформаційним фондом Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 16 вересня 2020 року, відповідно до якої відповідачем за 4 квартал 2010 року дохід з ознакою 1 або 101 не виплачувався.

Відповідачем доводів та пояснень щодо не виплати позивачу заробітної плати за період роботи з 21 вересня 2010 року по 29 жовтня 2010 року надано не було.

Таким чином, з огляд на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження нарахування та виплати заробітної плати, а також недоведеності відповідачем правомірності своїх дій, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції щодо необхідності зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу заробітну плату за період з 21 вересня 2010 року по 29 жовтня 2010 року та перерахувати до відповідного територіального управління Пенсійного фонду України обов`язкові страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати позивача.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Луганській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Смілянець Е. С.