Справа № 380/6646/20
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/6646/20
У Х В А Л А

з питань закриття провадження у справі

22 червня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Карп`як О.О.

секретар судового засідання Винник В.М.

за участю:

представника відповідача Мартиняк Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом Приватного підприємства КЛУБ ПІКАССО до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання неправомірними дій, -

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява Приватного підприємства «КЛУБ ПІКАССО» (79017, м. Львів, вул. Зелена, 88) до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15) про визнання неправомірними дій Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради з проведення 01 липня 2020 року та 29 липня 2020 року перевірки у спосіб, що не передбачений Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та іншими нормативно правовими актами, що регулюють правовідносини в сфері оренди комунального майна.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що представниками Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради було проведено перевірку позивача, за наслідками якої було складено акт № 163-п/20, в якому було вказано, що працівники відповідача прибули на дану перевірку без належного оформлення направлення. Також в позовній заяві вказують, що дана перевірка була проведена всупереч Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 20 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 02 вересня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання.

Від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, на підставі частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, яке обґрунтоване тим, що Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради у даних правовідносинах діяв не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона господарського договору, за договором оренди цілісного майнового комплексу № 11 від 20.07.2001 року, укладеного між Управлінням ресурсів Львівської міської ради, правонаступником якого є Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та Приватним підприємством «Палома», правонаступником якого є Приватне підприємство «Клуб Пікассо».

Представник позивача в судовому засідання не з`явився.

Представник відповідача в судовому засіданні клопотання підтримав повністю.

Вирішуючи подане клопотання про закриття провадження у справі по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина перша статті 4 КАС України).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відтак КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Крім того, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Визначаючи предметну юрисдикцію справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно із частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 6 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права.

Згідно зі статтею 2 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Отже, сама по собі участь органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах не дає підстав для віднесення такого спору до категорії публічно-правових, оскільки визначальною ознакою для встановлення юрисдикції, до якої має бути віднесено спір, є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Зі змісту позовної заяви убачається, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дії Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради з проведення 01 липня 2020 року та 29 липня 2020 року перевірки у спосіб, що не передбачений Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та іншими нормативно правовими актами, що регулюють правовідносини в сфері оренди комунального майна.

При цьому, з встановлених судом обставин справи, Контрольно інвентаризаційним відділом управління комунальної власності відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ухвали Львівської міської ради від 14.07.2017 № 777 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» (із змінами та доповненнями), ухвали Львівської міської ради від 07.06.2007 року № 897 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова» (із змінами та доповненнями) та плану графіку проведення перевірок об`єктів комунальної власності на 2020 рік, було проведено перевірку ПП «Клуб Пікассо» щодо дотримання істотних умов договору оренди цілісного майнового комплексу № 11 від 20.07.2001 року за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 88, за результатами якого було складено акт № 163/п20.

Також судом встановлено, що в договорі оренди цілісного майнового комплексу від 20 липня 2001 року, укладеного між Управлінням ресурсів Львівської міської ради, правонаступником якого є Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та Приватним підприємством «Палома», правонаступником якого є Приватне підприємство «Клуб Пікассо» в розділі 8 «Права орендодавця», яким передбачено, право орендодавця (Управлінням ресурсів Львівської міської ради, правонаступником якого є Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради) право контролювати наявність, стан, напрямки та ефективність використання Об`єкту оренди.

Таким чином, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, у даному випадку не здійснював владних управлінських функцій і не виступав у цих відносинах як суб`єкт владних повноважень, а лише діяв як сторона господарського договору, а тому вирішення цього спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Викладене свідчить про те, що спір у цій справі не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Як зазначив ЄСПЛ у пунктах 23, 24 свого рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (№29458/04 та №29465/04) відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві керується законом, що приймається парламентом"; фраза "встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів; вимога стосовно того, що суд має бути "встановленим законом" є однією з декількох вимог Конвенції та протоколів до неї і встановлює, що дії національних органів мають базуватись на внутрішньому праві.

Європейський суд з прав людини у пункті 44 рішення від 25.02.1993 у справі "Доббертен проти Франції" зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).

Враховуючи, що юрисдикція адміністративних судів на спірні правовідносини не поширюється, у даному випадку підлягають застосування наслідки передбачені пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення клопотання представника відповідача та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 19, 238, 248, 256, 293-295 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі - задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом Приватного підприємства КЛУБ ПІКАССО до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання неправомірними дій.

Роз`яснити позивачу, що даний спір належить до юрисдикції господарського судочинства.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (проголошення).

Повний текст ухвали складений 29 червня 2021.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна