Справа № 161/8924/21
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/8924/21
Провадження № 2-а/161/222/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Чигринюк В.С.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України сержанта поліції Ладошка Григорія Михайловича, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

18.05.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4109132 від 23.04.2021 року (надалі - оскаржувана постанова), інспектором батальйону № 1 роти № 2 УПП у Житомирській області ДПП НП України сержантом поліції Ладошком Г.М. (далі - поліцейський), його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно оскаржуваної постанови, він керуючи транспортним засобом AUDI A4 д.н.з. НОМЕР_1 , в с. Броники, на 110 км. а/д М-06 сполученням Київ-Чоп, в зоні дії знаку «5.45», перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 30 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam ТС 0632 Бодікамера ам-00110, чим порушив вимоги п. 12.4. ПДР України. Однак, із інкримінованим правопорушенням він не погоджується, а оскаржувану постанову вважає незаконною. Вказує, що 23.04.2021 він рухався на автомобілі AUDI A4 д.н.з. НОМЕР_1 , на а/д М-06 сполученням Київ-Чоп був інтенсивний, у зв`язку із чим автомобілі рухались по двох смугах руху. Рухаючись в лівій смузі руху зі швидкістю 50-60 км/год, він помітив як на зустріч йому по узбіччю рухається працівник поліції, який тримав в руці прилад, одночасно вказуючи жестами на необхідності зупинитись. Підійшовши до транспортного засобу, інспектор поліції, без пояснень висловив вимогу про надання посвідчення водія, технічного паспорту на автомобіль. Декілька хвилин інспектор поліції ознайомлювався із вказаними документами після чого пояснив, що він перевищив швидкість руху у населеному пункті. Надалі, поліцейський пішов до свого службового автомобіля, а через 15-20 хв повернувшись виніс оскаржувану постанову.?Разом з тим, в оскаржуваній постанові не надано жодних доказів щодо способу використання, скріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля. Утримання такого приладу поліцейським у руці, з урахуванням вірогідної похибки, ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля. Поліцейським розгляд матеріалів здійснено у своєму службовому автомобілі без його участі. При цьому, поліцейський грубо порушив його право на захист під час розгляду питання про притягнення до відповідальності, зокрема не надав можливості запросити захисника, не забезпечив мені право на вторинну правову допомоги, хоч він про це заявляв. Враховуючи наведене, просить суд скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 також було подано до суду заяву про поновлення строку для звернення до суду, яка вмотивована тим що оскаржувана постанова ним не була отримана на місці розгляду справи відносно нього за ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки таку працівник поліції йому добровільно не надав. Поряд з тим, оскаржувану постанову він фактично отримав 07.05.2021 року засобами поштового зв`язку та з даним позовом звернувся до суду 15.05.2021 року, тобто протягом встановленого законодавством 10-тиденного строку. Враховуючи наведене, просить суд визнати поважними причини пропуску ним строку для звернення до суду з даним позовом (а.с. 18-20).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.06.2021 року у вищевказаній справі було відкрито провадження, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання без повідомлення (виклику) сторін. Також, вказаною ухвалою до участі у справі в якості співвідповідача було залучено УПП в Житомирській області ДПП НП України (а.с. 28).

22.06.2021 року відповідача УПП в Житомирській області ДПП НП України було подано до суду відзив на позовну заяву. На обґрунтування своїх заперечень щодо позову відповідач зазначив, що інспектором роти № 2 БУПП в Житомирській області ДПП Ладошком Г.М. під час несення служби на автодорозі М-06 сполученням Київ-Чоп, 23.04.2021 за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000632) було виявлено порушення ПДР України, а саме: водій транспортного засобу AUDI А4, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 80 км/год в зоні дії дорожнього знаку «5.45» у с. Броники, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 30 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Відеозапис події вівся за допомогою портативного відеореєстратора АМ-00110 та 00103. Факт вчинення правопорушення саме на 210 км (в оскаржуваній постанові допущено описку та зазначено «110 км») автомобільної дороги М-06, підтверджується роздруківкою з лазерного вимірювача швидкості, який автоматично визначає свої географічні координати в момент фіксації швидкості руху транспортних засобів. У свою чергу, властивості приладу унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam. Таким чином, факт правопорушення підтверджується відеофіксацією транспортного засобу позивача, який із зафіксованою швидкістю руху, доказами вчинення правопорушення у межах населеного пункту, законністю використання лазерного вимірювача швидкості, що пройшов відповідну періодичну повірку та отримав всі необхідні сертифікати, відеозаписом з нагрудного відеореєстратора, постановою у справі про адміністративне правопорушення винесеними компетентною службовою особою в межах своїх повноважень. При цьому, ОСОБА_1 в силу розподілу тягаря доказування, не було спростовано вищевказані обставини, а доводи його адміністративного позову нічим не обґрунтовані. Також, можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду. Враховуючи наведене, просить суд у задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 31-35).

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як встановлено судом, оскаржувана постанова була направлена позивачу ОСОБА_1 за місцем його проживання та фактично отримана ним 07.05.2021 року, про що свідчить витяг із офіційного веб-порталу АТ «Укрпошта» (а.с. 25-26).

В свою чергу, позивач ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з даним позовом 15.05.2021 року, шляхом його надіслання на адресу суду за допомогою засобів поштового зв`язку, тобто протягом встановленого законодавством десятиденного строку на оскарження постанови.

Враховуючи зазначені обставини, суд визнає причини пропуску строку для звернення до суду з даним позовом поважними, та вважає можливим поновити позивачу ОСОБА_1 пропущений ним процесуальний строк.

Судом встановлено, що 23.04.2021 року інспектором батальйону № 1 роти № 2 УПП у Житомирській області ДПП НП України сержантом поліції Ладошком Г.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ЕАН № 4109132, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 23.04.2021 року о 12 год. 21 хв., в с. Броники, на 110 км. а/д М-06 сполученням Київ-Чоп, керуючи транспортним засобом AUDI А4, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 80 км/год в зоні дії дорожнього знаку «5.45», чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 30 км/год, тим самим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України (а.с. 8).

Пунктом 12.4 ПДР України передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У свою чергу, дорожній знак 5.45. «Початок населеного пункту» застосовується для позначення початку населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Знак установлюється на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

На обґрунтування своїх заперечень щодо оскаржуваної постанови позивач, з-поміж іншого, зазначає, що відеофіксація руху його автомобіля за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000632) не може бути допустимим доказом у справі, оскільки прилад під час його використання знаходився у руці поліцейського.

Як вбачається із долученого відповідачем до матеріалів справи відеозапису, помітно істотну вібрацію приладу TruCam, що може свідчити про проведення фіксації швидкості автомобіля за допомогою приладу Trucam LTI20/20 з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що об`єктивно ставить під сумнів достовірність зафіксованої швидкості руху автомобіля, яким керував позивач.

В свою чергу, відповідачем суду не надано жодних доказів щодо способу використання (закріплення) приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача, про ці обставини у відзиві на позовну заяву відповідачем нічого не зазначено.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 № 11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень Правил дорожнього руху.

Таким чином, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному ЗУ «Про Національну поліцію» (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію».

Із наведеного слідує, що основний доказ, за допомогою якого визначалася швидкість руху ОСОБА_1 , 23.04.2021 року о 12 год. 21 хв., в с. Броники, на 110 км. а/д М-06 сполученням Київ-Чоп, під час керування ним транспортним засобом AUDI А4, д.н.з. НОМЕР_1 , не є допустимим, достовірним та достатнім доказом, а тому вказаний доказ не може бути прийнятий судом до уваги.

Інших доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, стороною відповідачів суду не надано.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП визначені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, право особи на професійну правничу допомогу, знайшло своє відображення в Основному Законі, зокрема, ст. 59 Конституції України.

Згідно ч. 1 ст. 271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, звернув увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

На переконання суду, в контексті наведених вище положень Конституції України та КУпАП, висновки Верховного Суду України, викладені у зазначеній постанові Пленуму, стосуються також осіб, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Відповідно до Постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 15.04.2020 року у справі № 524/3644/17, - ненадання особі можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги є порушенням прав особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Ідентичний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 року по справі № 524/9827/16-а.

В ході розгляду справи, жодних доказів того, що при розгляді справи відносно позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП, інспектором батальйону № 1 роти № 2 УПП у Житомирській області ДПП НП України сержантом поліції Ладошком Г.М. було дотримано процедуру розгляду справи, визначену Кодексом України про адміністративні правопорушення, зокрема роз`яснено процесуальні права позивачу ОСОБА_1 , стороною відповідача суду надано не було.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про істотне порушення його прав при розгляді справи про адміністративне правопорушення, що, в свою чергу, нівелює висновки за результатами такого розгляду та є підставою для скасування оспорюваної постанови.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд наголошує, що лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 19.02.2020 року в справі № 204/8036/16-а.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 454 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю, то із відповідача УПП в Житомирській області ДПП НП України на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в сумі 454 грн.

На підставі ст.ст. 122, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови інспектора батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України сержанта поліції Ладошка Григорія Михайловича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4109132 від 23 квітня 2021 року.

Позов ОСОБА_1 до Інспектора батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України сержанта поліції Ладошка Григорія Михайловича, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України сержанта поліції Ладошка Григорія Михайловича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4109132 від 23 квітня 2021 року.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.122 КУпАП - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 25 червня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська