Справа № 280/4648/21
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 червня 2021 року Справа № 280/4648/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)

про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

07.06.2021 Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в якому позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про стягнення виконавчого збору від 04.03.2021 у ВП № 53556189.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у провадженні головного державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (додаток 2; далі - відповідач) Куліченко Олени Миколаївни перебувало виконавче провадження № 53556189 від 16.03.2017 з виконання виконавчого листа № 2-1623/2010, виданого 20.10.2010 Жовтневим районним судом міста Запоріжжя, про стягнення солідарно з ТОВ «Люксор Трейдінг», ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП БАНК» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми боргу за кредитним договором у розмірі 364 505,54 грн., 1700 грн. судового збору, 120 грн. за ІТЗ слухання справи. 04.03.2021 винесено постанову про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 36 632,55 грн. Постановою від 11.03.2021 виконавчий документ було повернуто стягувачу за заявою останнього. Зазначає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до ч. З ст. 40 Закону без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. Так, з 28.08.2018 ч. 2 ст. 27 Закону змінено та визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Тобто з урахуванням редакцій Закону, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась. Так, у період до 28.08.2018 розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, тоді як у період після 28.08.2018 - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. В даному випадку державний виконавець під час винесення оскаржуваної постанови визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 відсотків від суми стягнення, яка зазначена у виконавчому листі, застосувавши фактично Закон у редакції, що почала діяти після 28.08.2018. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 14.06.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

22.06.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволені позову, мотивуючи тим, що пожежнями ст.27 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Відповідно до частини 4 статті 27 Закону державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору. В порядку частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Єфімовою Ю.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.03.2017 року ( ВП 53556189), я якій допущено помилку в частині не зазначення стягнення виконавчого збору з боржника. Також державним виконавцем Єфімовою Ю.А. одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження не винесено окремої постанови про стягнення з боржника виконавчого збору. В порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійснені контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або її частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку , встановленому цим законом. Так начальником відділу державної виконавчої служби здійснено перевірку матеріалів виконавчого провадження та за результатам якої винесену відповідну постанову від 03.03.2021, якою зобов`язано державного виконавця винести постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. Станом на 03.03.2021 виконавче провадження ВП 53556189 перебувало на виконанні у головного державного виконавця Куліченко О.М. На виконання постанови начальнику відділу державної виконавчої служби 04.03.2021 головним державним виконавцем Куліченко О.М. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню . Сума стягнення за виконавчим документом становить 366 325,54 гри., отже сума виконавчого збору становить 36 632,55 грн.. Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору у сумі 36632,55 грн. винесена 04.03.2021 є документом, який повинен бути у матеріалах виконавчого провадження, винесена правомірно.

Щодо клопотання представника відповідача від 22.06.2021 про розгляд справи за правилами загального провадження, суд зазначає наступне.

Частиною першою та другою статті 12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Суд зауважує, що вказаний перелік порядків, за якими здійснюється судочинство в адміністративних справах, є вичерпним.

Оскільки вказана справа є незначної складності і для неї пріоритетним є швидке вирішення, суд не вбачає підства для призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з вимогами ч.1ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними виконавцями врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"(ч.1ст.5 Закону №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша). Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої).

10.03.2017 до відділу державної виконавчої служби повторно пред`явлений виконавчий лист №2-1623/2010 виданий 20.10.2010 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксор Трейдінг», ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» суму боргу за кредитним договором у розмірі 364505,54 грн., 1700 грн. судового збору, 120 грн. за ітз слухання справи..

13.03.2017 державним виконавцем Єфімовою Ю.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 53556189.

Частиною п`ятою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлювалось, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частина 1). Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина 2 статті 27 )

Частиною 4 ст. 27 Закону N 1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується:

за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

у разі виконання рішення приватним виконавцем;

за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом .

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Тобто, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Отже, системний аналіз вказаних норм, дає підстави для висновків, що державний виконавець має право винести постанову про стягнення виконавчого збору у двох випадках: або одночасно з відкриттям виконавчого провадження, або не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження). Із вчиненням інших дій у виконавчому провадженні, Закон України "Про виконавче провадження" не пов`язує виникнення у державного виконавця права на винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

В порядку частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Єфімовою Ю.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.03.2017 (ВП 53556189).

У постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Єфімовою Ю.А. не зазначено щодо стягнення виконавчого збору з боржника.

Також державним виконавцем Єфімовою Ю.А. одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження не винесено окремої постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

В порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійснені контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або її частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку , встановленому цим законом.

Так, начальником відділу державної виконавчої служби здійснено перевірку матеріалів виконавчого провадження, за результатам якої винесену відповідну постанову від 03.03.2021, якою зобов`язано державного виконавця винести постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Станом на 03.03.2021 перебувало на виконанні у головного державного виконавця Куліченко О.М.

На виконання постанови начальнику відділу державної виконавчої служби 04.03.2021 головним державним виконавцем Куліченко О.М. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню у виконавчому провадженні ВП 53556189 - сума виконавчого збору становить 36 632,55 грн. (10% від суми стягнення за виконавчим документом- 366 325,54 грн.)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2018 замінено стягувана Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-1623/2010 від 20.10.2010 на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

Згідно пункту 1 частини 5 статті 15 Закону державним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження від 03.05.2018 .

З метою виконання рішення суду державним виконавцем проводилися виконавчі дії, а саме: боржнику надіслано виклик про явку до відділу державної виконавчої служби про надання пояснень з приводу виконання рішення суду надіслано вимогу до діючих установ банків стосовно наявності та стану рахунків боржника, а також про інформацію щодо договорів боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком відносно боржника ОСОБА_1 ; надіслано запити до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, Морської адміністрацію, Національної коміксі з цінних паперів та фондового ринку. Щодо майнового стану боржника.

10.02.2021 боржник ОСОБА_1 надав письмове пояснення та зобов`язався сплачувати щомісяця певну суму коштів.

На підтвердження цього 10.02.2021 на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби від ОСОБА_1 надійшли кошти у сумі 3000,00 грн.

Згідно ст.43 Закону України «Про виконавче провадження» У разі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій суб`єктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, пов`язаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобов`язаний додатково здійснити авансування таких витрат. З метою забезпечення провадження виконавчих дій виконавець може здійснювати інші витрати виконавчого провадження, крім встановлених Міністерством юстиції України, за умови їх обов`язкового авансування стягувачем. Після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу авансовий внесок повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом.

Так, відповідно до ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» була розподілена сума, як стягнення витрат виконавчого провадження 300,00грн, сума стягувану у розмірі 2454,55 грн та виконавчий збір 245,45 грн. (10 відсотків фактично стягнутої суми).

15.02.2021 на депозитний рахунок відділу держаної виконавчої служби від ОСОБА_1 надійшли кошти у сумі 3000,00грн.

Згідно ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» була розподілена сума, як сума стягувачу у розмірі 2727,28 грн. та виконавчий збір 272,72 грн . (10 відсотків фактично стягнутої суми).

17.02.2021 державним виконавцем складено постанову про опис та арешт рухомого майна, що належить боржнику ОСОБА_1 у порядку ст.ст. 48,56 Закону.

25.02.2021 у відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем складено акт про визначення вартості майна боржника.

Відповідним листом від 26.02.2021 року за вих. 4806/7 на підставі ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повідомив боржника про результати визначення вартості майна .

Таким чином, державним виконавцем проводилися виконавчі дії по виконанню рішення суду, стягувалась сума коштів на користь стягувача та стягувався виконавчий збір.

10.03.2021 до відділу державної виконавчої служби надійшла заява від стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання.

11.03.2021 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Станом на 11.03.2021 виконавчий збір з боржника не стягнуто, про що зазначено у постанові про повернення виконавчого документа стягувачові від 11.03.2021 відповідно до пункту 22 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Так, нормою частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3,4,6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14, 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до Інструкцієї з організації примусового виконання рішень у відповідності до пункту 8 розділу III у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1,3,4, 6 частини першої статті 37 Закону закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених пунктами 1, 2,4,6,7,9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа реєструється в автоматизованої системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та Інструкцією.

Так, 04.03.2021 винесено постанову про стягнення виконавчого збору відповідно до частини 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», яку не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа було зареєстрована в автоматизованої системі виконавчого провадження за вх..2477/18.20-42 від 11.03.2021 та передано держаному виконавцю 11.03.2021.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в який зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Керуючись законодавством державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.03.2021 ВП 64796036 по виконанню постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 53556189, винесеної 04.03.2021.

Таким чином, державним виконавцем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору за ВП № 53556189 від 04.03.2021.

Відповідно до ч.2ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність та обґрунтованість прийняття ним оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.

Натомість, позивачем не доведено та не надано достатньо належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Виходячи з меж заявлених вимог та заперечень, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, в межах компетенції, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.

Щодо посилання відповідача, що оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем під час виконання рішення суду ухваленого в рамках цивільних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В свою чергу ч. 2 вказаної статі передбачає, що рішення дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частиною 1 ст. 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Тобто, дана категорія за предметною підсудністю підсудна окружному адміністративному суду.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9,14,73-78,90,143,242-246,250,255,287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (69002, м.Запоріжжя, вул. Залізнична, б. 9а, ) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова