Справа № 520/7272/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків

29.06.2021р. справа №520/7272/21
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом
Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба
до ОСОБА_1
простягнення 30749,21 грн. витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі,-

встановив:

Матеріали позову одержані судом 27.04.2021р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 12.05.2021р. після надходження відомостей з підрозділів Державної міграційної служби України. Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 14.06.2021 р.
Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (далі за текстом - владний суб`єкт, Університет, навчальний заклад) заявив вимогу про стягнення з ОСОБА_1 (далі за текстом - громадянин) 30749,21 грн. витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.
Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що громадянин був відрахований з навчання у вищому військовому навчальному закладі, витрат на власне утримання під час навчання у повному обсязі добровільно не відшкодував, а тому обов`язок з примусового відшкодування має бути покладений за рішенням суду.
Відповідач про відкриття провадження по даній справі повідомлявся судом належним чином, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження засобами поштового зв`язку на зазначену у позові і підтверджену інформацією з підрозділів ДМС України адресою. Листа з суду відповідачем отримано, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, проте у визначений термін відзиву на позов до суду не було подано. Отже, суд доходить висновку, що належним чином повідомлений відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.
Суд, вивчивши доводи позову, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.08.2020р. уклала контракт з Міністерством оборони України в особі т.в.о. Військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба про проходження військової служби (навчання) в Університеті.
Отже, сторонами згаданого контракту є Міністерство оборони України та громадянин України.
Пунктом 3 вказаного контракту передбачено, що курсант зобов`язаний відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через систематичне невиконання умов контракту ао невиконання освітньої програми.
Пунктом 4 наказу №57 від 23.03.2021 р. ОСОБА_1 відраховано з навчання у зв`язку систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовця.
Доказів утрати юридичної сили згаданим наказом з будь-якої причини матеріали справи не містять.
Абзацом 4 п. 4 вказаного наказу встановлено, що утриманню з громадянина підлягають 30749,21 грн. витрат на утримання громадянина України під час навчання у вищому військовому навчальному закладі.
За відомостями наявного в матеріалах справи розрахунку, заявлена до стягнення сума складається з: грошове забезпечення - 3817,12грн.; продовольче забезпечення - 15340,08 грн.; речове забезпечення 6311,58 грн.; медичне забезпечення - 504,42 грн.; оплата комунальних послуг і вартосіт спожитих енергоносіїв - 4776,01 грн.
Доказів здійснення неправильних розрахунків показника понесених видатків на утримання матеріали справи не містять.
При цьому, у власноручно складеному та підписаному відповідачем 15.03.2021 р. рапорті про відрахування викладено також зобов`язання відшкодувати кошти, витрачені Державною на навчання. в повному обсязі.
Загальна сума заборгованості наразі становить 30749,21 грн.
Стверджуючи про наявність підстав для покладання обов`язку з відшкодування витрат у примусовому порядку за рішенням суду, заявник ініціював даний спір.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
Частиною 2 ст.19 Конституції України проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суспільні відносини з приводу проходження громадянами України військової служби, у тому числі і під час навчання у вищих військових навчальних закладах, врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до положень частини 6 статті 2 цього Закону до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
Згідно з пунктом 3 частини 1, частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу-для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Статтею 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів (частина 1).
Відповідно до ч.10 ст.25 вказаного закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006р. №964 (далі за текстом Порядок № 964).
Порядок №964 визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону N 2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (п. 1).
Відповідно до п. 2 Порядку № 964, витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.
Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (п. 3).
Розглядаючи справу, суд зважає на явну та очевидну суперечність приписів п.3 Порядку №964, де передбачено відшкодування фактичних витрат із грошового забезпечення - приписам ст.43 Конституції України і ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", де передбачено загальне правило про оплатність будь-якої роботи (служби) фізичної особи - громадянина.
У розумінні ч.6 ст.2 Закону №2232-XII навчання громадянина України у вищому навчальному військовому закладі є військовою службою і не виключає виконання завдань військової служби, котрі не мають жодного відношення до процесу навчання як такого, але спрямовані на забезпечення функціонування військової частини (військового формування, військового підрозділу тощо).
Тому суд вважає, що кошти у якості оплати часу служби військовослужбовця не є витратами із навчання, а належать до видатків у сфері соціального забезпечення військовослужбовця, а відтак, виплачене грошове забезпечення за реальний пройдений період військової служби не підлягає поверненню.
Викладене також кореспондується з положеннями п.1 ч.1 ст.1215 Цивільного кодексу України, де зазначено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Таким чином, суд вважає, що винагорода за службу військовослужбовця підпадає під охорону за режимом ст.43 Конституції України і не підлягає поверненню за жодних умов, адже грошове забезпечення є правовим аналогом заробітної плати.
Проте, Громадянином за власною волею самостійно письмово визнано обов`язок по відшкодуванню витрат на утримання в навчальному закладі, як за позицією грошового забезпечення військовослужбовця, так і за рештою складових.
Ця обставина сприймається судом у якості окремої, самостійної та достатньої підстави для виникнення обов`язку здійснити відшкодування витрат.
При цьому, суд зауважує, що згідно з п.9 ч.3 ст.2 КАС України однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Відповідно до ч.2 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У силу положень ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Суд констатує, що у спірних правовідносинах під час відправлення правосуддя у межах справи №520/7566/21 відповідачем не забезпечено виконання обов`язків за ч.2 ст.77, ч.3 ст.79, п.1 ч.4 ст.162 КАС України.
Доказів помилковості, неусвідомлення юридичного значення наслідків чи вимушеності підписання загального розрахунку №221 від 31.03.2021р. матеріали справи не містять.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання, що заявлена владним суб`єктом вимога (з урахуванням письмово висловленого відповідачем погодження із розміром та структурою витрат) не порушує прав та інтересів боржника в частині спонукання до примусового виконання обов`язку з відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у військовому навчальному закладі.
Тому позов підлягає задоволенню, оскільки у силу правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 24.02.2021р. по справі №420/4661/19, Харківський національний університет Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба наділений правом вимоги про стягнення витрат у спірних правовідносинах і є належним позивачем у даній адміністративній справі.
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), тому надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних виплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.
У силу положень ч. 2 ст. 139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 ) на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (код - 24980799; місцезнаходження - 61023, м. Харків, вул. Сумська, буд. 77/79) 30.749 (тридцять тисяч сімсот сорок дев`ять) грн. 21 коп. у якості відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.
Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.