Справа № 160/4917/21
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2021 року Справа № 160/4917/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Мартіросян Г.А.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/4917/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
31.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач, з урахуванням позовних вимог від 27.04.2021 року, просить суд:
- зобов`язати відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального періоду трудового стажу:
період роботи (праці) в Малому Приватному Підприємстві Крок (в період часу з 10.06.1991 року по 04.12.1992 року);
період роботи (праці), як засудженого, під час відбування покарання у виді позбавлення волі, у виправно-трудовій установі, у кримінально-виконавчий установі протягом часу: а) з 28.05.1987 року по 15.01.1988 року; б) з 04.11.1988 року по 24.08.1989 року; в) з 01.06.1996 року по 29.07.1997 року; г) з 19.10.1998 року по 07.12.1999 року, із зарахуванням ОСОБА_1 вищевказаних періодів страхового стажу у відповідний період трудового стажу, який необхідний для призначення пенсії за віком;
- зобов`язати відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального періоду страхового стажу:
період роботи (праці) в Малому Приватному Підприємстві Крок (в період часу з 10.06.1991 року по 04.12.1992 року);
період роботи (праці), як засудженого, під час відбування покарання у виді позбавлення волі, у виправно-трудовій установі, у кримінально-виконавчий установі протягом часу: а) з 28.05.1987 року по 15.01.1988 року; б) з 04.11.1988 року по 24.08.1989 року; в) з 01.06.1996 року по 29.07.1997 року; г) з 19.10.1998 року по 07.12.1999 року, із зарахуванням позивачу ОСОБА_1 вищевказаних періодів страхового стажу у відповідний період страхового стажу, який необхідний для призначення пенсії за віком;
- визнати протиправними дії відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у відмові у здійсненні зарахувань вищевказаних періодів позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудового стажу у відповідні періоди трудового стажу, який необхідний позивачу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для призначення пенсії за віком, яка письмово викладена у тексті листа відповідача від 09 грудня 2020 року №241618 Про розгляд звернення;
- визнати протиправними дії Відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у відмові у здійсненні зарахувань вищевказаних періодів позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхового стажу у відповідні періоди страхового стажу, який необхідний позивачу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для призначення пенсії за віком, яка письмово викладена у тексті листа відповідача від 09 грудня 2020 року № 241618 Про розгляд звернення.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 31.03.2021 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 01.04.2021 року позовну заяву залишено без руху на підставі ст.ст.160, 169 КАС України зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
Позивачем усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження по справі №160/4917/21, та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку положень ст.262 КАС України.
Також, ухвалою суду від 28.04.2021 року було витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії таких документів:
- пенсійної справи позивача;
- звернення позивача щодо обчислення страхового стажу від 26.11.2020 року;
- лист/відмова Пенсійного фонду від 09.12.2020 року №241618 та інші наявні докази щодо суті спору.
04.06.2021 року 2021 року від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на адміністративний позов разом із витребуваними судом доказами по справі.
09.06.2021 року позивачем надана письмова відповідь на відзив.
Приписами статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 18.06.2021 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Пенсійний фонд безпідставно відмовив йому у зарахуванні до загального страхового стажу позивача час його роботи при відбуванні покарання у виправно-трудовій установі, у кримінально-виконавчий установі протягом часу: з 28.05.1987 року по 15.01.1988 року; з 04.11.1988 року по 24.08.1989 року; з 01.06.1996 року по 29.07.1997 року; з 19.10.1998 року по 07.12.1999 року, оскільки робота в`язнів зараховується до стажу за умови сплати страхових внесків.
Пенсійний орган, приймаючи оскаржуване рішення не здійснив перевірку сплати установою, в якій позивач відбував покарання, страхових внесків за спірний період.
Окрім цього вказує, що відповідачем безпідставно не було зараховано до загального страхового стажу період його роботи в Малому Приватному Підприємстві Крок (в період часу з 10.06.1991 року по 04.12.1992 року), посилаючись на те, що згідно записів трудової книжки в записі №12 в графі 2 зазначено дату прийняття на роботу у малому підприємстві "Крок" з 10.06.1992 року, але в графі
№ 4 "на підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)" зазначено
наказ від 10.06.1991 року № 29. Інші документи для підтвердження стажу роботи у
малому підприємстві "Крок" не надавались, тому відповідачем період роботи з 10.06.1991 року по 04.12.1992 року до страхового стажу, не зараховано.
Вказує, що виходячи з принципу верховенства права - всі суперечності мають тлумачитися на користь позивача, який не є суб`єктом державно-владних повноважень.
Вважаючи дії відповідача протиправними та на підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач заперечує проти позову. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що згідно записів трудової книжки в записі №12 в графі № 2 зазначено дату прийняття на роботу у малому підприємстві «Крок» з 10.06.1992 року, але в графі № 4 «на підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)» зазначено наказ від 10.06.1991 року №29.
Інші документи для підтвердження стажу роботи у малому підприємстві «Крок» не надавались.
Тому, період роботи позивача з 10.06.1991 по 04.12.1992 до страхового тажу, не зараховано.
Відповідно до довідки про заробітну плату від 19.03.2019 року № 80/7-36, яка видана державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 80)» за час відбування покарання у колонії позивач працював з 28.05.1987 року по 14.01.1988 року та з 04.11.1988 року по 24.08.1989 року, де накази про прийом на роботу та звільнення з роботи не оформлялись та відрахування в Пенсійний фонд та фонди соціального страхування із заробітної плати не проводились.
Відповідно до довідки про заробітну плату від 11.03.2019 року № 45/4-1131, яка видана державною установою «Софіївська виправна колонія № 45», позивач у період відбування покарання з 01.06.1996 року по 29.07.1997 року та з 19.10.1998 року по 07.12.1999 року отримував заробітну плату без відрахування в Пенсійний фонд страхових внесків.
Отже, на думку відповідача, до страхового стажу періоди відбування позивачем покарання у вигляді позбавлення волі з 28.05.1987 року по 14.01.1988 року, з 04.11.1988 року по 24.08.1989 року, з 01.06.1996 року по 29.07.1997 року, з 19.10.1998 року по 07.12.1999 року не зараховано.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив такі обставини.
Позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).
Судом встановлено, що 26.11.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою з питання обчислення страхового стажу.
Таким чином, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із відмовою відповідача зарахувати позивачеві до страхового стажу періоди його роботи під час відбування покарання з 28.05.1987 року по 14.01.1988 року, з 04.11.1988 року по 24.08.1989 року, з 01.06.1996 року по 29.07.1997 року, з 19.10.1998 року по 07.12.1999 року та період його роботи у малому підприємстві «Крок» з 10.06.1991 року по 04.12.1992 року, і позивач оскаржує рішення про таку відмову, яке було викладене у листі від 09.12.2020 року за №241618, саме в цій частині.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови йому у зарахуванні до страхового періоду, вказані вище періоди його роботи, звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи спір по суті та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. "а" ч. 1 ст. 3 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 6 ст. 50 Виправно-трудового кодексу України (в редакції чинній на час відбування позивачем покарання у місцях позбавлення волі) час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.
Згідно з п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Таким чином, слід дійти до висновку, що зарахування до страхового стажу роботи під час перебування громадянина в місцях позбавлення волі можливе лише у разі сплати ним страхових внесків до Пенсійного фонду України.

VІ. ОЦІНКА СУДУ
З 1 січня 2004 втратив чинність Виправно-трудовий кодекс України, частиною 2 ст. 53 якого передбачалось, що відрахування із заробітку або іншого доходу, нарахованого засудженим, провадяться з дотриманням такої черговості: прибутковий податок; вартість харчування, одягу, взуття, білизни, комунально-побутових та інших наданих їм послуг; за виконавчими листами та іншими виконавчими документами, крім стягнення аліментів на неповнолітніх дітей; відшкодування матеріальних збитків, заподіяних засудженими державі під час відбування покарання.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кримінально-виконавчого кодексу України час роботи засуджених у період відбування ними покарання у виді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії після звільнення за умови сплати ними страхових внесків до Пенсійного фонду України в порядку і розмірах, передбачених законодавством.
Таким чином, починаючи з 01 січня 2004 року встановлено можливість зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі за наявності сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата особою страхових внесків протягом такого періоду.
Пунктом 12 абз. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" встановлено, що робота в`язнів підтверджується довідкою МВС і довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
За період роботи позивача під час відбування покарання, страхові внески не сплачувались, що свідчить про відсутність підстав для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу позивача.
З огляду на викладене, суд не приймає обґрунтування позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення про відмову з підстави нездійснення Пенсійним органом перевірки сплати страхових внесків за спірний період, оскільки під час прийняття такого рішення відповідач керувався офіційною інформацією наданою відповідною державною установою, тому твердження щодо відсутності доказів несплати страхових внесків є безпідставними.
Виходячи з того, що на час прийняття оскаржуваного рішення про відмову у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 28.05.1987 року по 14.01.1988 року, з 04.11.1988 року по 24.08.1989 року, з 01.06.1996 року по 29.07.1997 року, з 19.10.1998 року по 07.12.1999 року у відповідача була наявна інформація щодо несплати страхових внесків за вказаний період роботи позивача, що також підтверджується відповідними довідками про заробіток для обчислення пенсії, визнавати протиправним рішення Пенсійного фонду від 09.12.2020 року чи протиправними дії в цій частині немає підстав.
Доказів сплати страхових внесків за спірний період роботи позивачем не надано.
З огляду на викладене, Пенсійний орган при прийнятті рішення в частині відмови у зарахуванні до трудового стажу позивача періоду роботи під час відбування покарання у період з 28.05.1987 року по 14.01.1988 року, з 04.11.1988 року по 24.08.1989 року, з 01.06.1996 року по 29.07.1997 року, з 19.10.1998 року по 07.12.1999 року, діяв у межах своїх повноважень та на підставі закону, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Щодо періоду роботи позивача у малому підприємстві «Крок» з 10.06.1991 року по 04.12.1992 року, слід зазначити про таке.
Законом № 1058 визначено термін «страховий стаж», а саме: відповідно до частини 1 статті 24 цього Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого, особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду ідповідно до вимог Закону №1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку,. визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058).
За період до 01.01.2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788).
Відповідно до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи до 01.01.2004 року, є трудова книжка.
Згідно з п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) трудового стажу для
У пункті - 1 Порядку підтвердження наявного призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок); зазначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 18 Порядку, якщо неможливо одержати документи внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, трудовий стаж встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу.
Дослідивши докази по справі, встановлено, що згідно трудової книжки позивача, ОСОБА_1 у період з 20.02.1991 року по 08.06.1992 року працював у ЦТОМ «Ингулец».
Згідно записів трудової книжки в записі №12 в графі № 2 зазначено дату прийняття на роботу у малому підприємстві «Крок» з 10.06.1992 року.
Між тим, у графі № 4 «на підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)» зазначено наказ від 10.06.1991 року №29.
Документи для підтвердження вказаного стажу роботи у малому підприємстві «Крок» саме у період з 10.06.1991 року по 04.12.1992 року позивачем суду не надано.
Як зазначено вище, позивач у період з 20.02.1991 року по 08.06.1992 року здійснював свою трудову діяльність на іншому підприємстві.
Доказів зворотного матеріли справи не місять.
Таким чином, враховуючи наведене вище, слід дійти до висновку, що Пенсійний фонд дійшов обґрунтованого висновку про відмову позивачеві у зарахуванні до страхового стражу період його роботи саме з 10.06.1991 року по 04.12.1992 року у малому підприємстві «Крок».
Підсумовуючи викладене, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами й іншими учасниками справи докази, а також їх письмові доводи, слід дійти висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, задоволенню не підлягає.
Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що відповідачем було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірної відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу спірного періоду його роботи.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, та з системного аналізу матеріалів справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого позову, у зв`язку із чим у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, слід відмовити.
Щодо розплоду судових витрат.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Судові витрати не розподіляти.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 18.06.2021 року.

Суддя В.В. Ільков