Справа № 663/1354/21
Суддя: Пухальський С. В.
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 663/1354/21
Провадження № 2-а/663/14/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року м. Скадовськ Херсонської області

Скадовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого, судді Пухальського С. В.,

секретаря судового засідання Радіонової О. Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Козлова О. В., Казакова Г. І., Юдіна М. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Херсонського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що 03.05.2021 відносно нього інспектором прикордонної служби Чечин І. С. було складено протокол про адміністративне правопорушення №160779, за змістом якого біля 16.00 год. біля причалу №383 він здійснив вихід на маломірному плавзасобі типу «Барк» поза межами базування, чим порушив вимоги статті 23 Закону України «Про Державний кордон України», відповідальність за яке передбачена статтею 202 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

07.05.2021 посадовою особою ВПС «Скадовськ» винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №125524 в якій вказано, що 03.05.2021 о 16.00 год. біля причалу №383 він здійснив вихід на маломірному плавзасобі типу «Барк» поза межами базування, чим порушив вимоги статті 23 Закону України «Про Державний кордон України», відповідальність за яке передбачена статтею 202 КУпАП. Його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119,00 грн.

Позивач вважає вказану постанову незаконною в зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення та проведення розгляду справи без його участі.

Зазначає зокрема, що 03.05.2021 між причалом №383 та дитячим пляжем в м. Скадовськ він на своєму надувному гумовому човні «Лисичанка» вийшов у море (Джарилгацький залив) щоб недалеко від берега половити рибу. Але згодом посадовці прикордонної служби йому почали пояснювати суть порушення, що він має виходити в море лише з причалу №383, а якщо він це вчинив поза межами причалу, то це є порушенням.

Він не погодився з таким трактуванням діючих норм посадовцями прикордонної служби, адже вважає, що його гумовий надувний човен взагалі не підлягає реєстрації як плавзасіб, тому він не має бути приписаним до вказаного причалу, а з причалу мають відходити в море лише плавзасоби, які там зареєстровані.

З наведених підстав просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №125524 від 07.05.2021 та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 19.05.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 11-12).

31.05.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому начальник Херсонського прикордонного загону Державної прикордонної служби України просив відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог з підстав їх необґрунтованості. Таку свою позицію мотивував правомірністю оскаржуваної постанови (а.с. 16-25).

В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву з підстав у ній викладених.

Представники відповідача в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового процесу, дослідивши надані докази, допитавши свідків, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №160779 від 03.05.2021, ОСОБА_1 03.05.2021 о 16.10 год. біля причалу №383 м. Скадовськ здійснив вихід на маломірному плавзасобі типу «Барк» поза пунктом базування. Чим порушив статтю 23 Закону України «Про Державний кордон України» відповідальність за що передбачено статтею 202 КУпАП (а.с. 26).

07.05.2021 помічником начальника ВПС начальника відділення інспекторів прикордонної служби ВПС «Скадовськ» було винесено постанову №125524, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 202 КУпАП. В постанові зазначено, що ОСОБА_1 03.05.2021 о 16.10 год. біля причалу №383 м. Скадовськ здійснив вихід на маломірному плавзасобі типу «Барк» поза пунктом базування. Чим порушив статтю 23 Закону України «Про Державний кордон України» відповідальність за що передбачено статтею 202 КУпАП. Зміст постанови доведено до відома ОСОБА_1 та йому вручено 11.05.2021 (а.с. 3).

За змістом частини 3 статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд звертає увагу, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Щодо посилання позивача на відсутність потреби в реєстрації належного йому гумового човна та відповідно виходу в море з причалу лише плавзасобом, який там зареєстрований, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про державний кордон України» у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, обліку та тримання на пристанях, причалах і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.

Передбачений частиною першою цієї статті порядок обліку і тримання самохідних та несамохідних суден на пристанях, причалах і в пунктах базування, їх плавання і пересування в територіальному морі і внутрішніх водах України поширюється і на територію району, міста, селища, сільради, що прилягає до державного кордону України або до узбережжя моря, яке охороняється органами Державної прикордонної служби України, де прикордонну смугу та контрольований прикордонний район не встановлено.

За приписами наведеної норми забороняється тримати самохідні та несамохідні судна поза встановленими пристанями, причалами і пунктами базування або на них, але з порушенням правил тримання, а також відходити від берега або причалювати до берега поза пристанями, причалами і пунктами базування.

Положенням про прикордонний режим, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року №1147 (далі Положення №1147), визначено, зокрема, систему режимних заходів у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, які регламентують відповідно до законодавства правила в`їзду, тимчасового перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, обліку та тримання на пристанях, причалах і в пунктах базування маломірних суден, інших засобів, що не є суднами, але пристосовані для переміщення на них людей по воді, їх плавання і пересування у територіальному морі та внутрішніх водах України.

Відповідно до положень частини 4 статті 2 наведеного Положення пункт базування місце (смуга) на урізі води або гідротехнічна споруда, розташовані у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, визначені місцевими державними адміністраціями або органами місцевого самоврядування за погодженням з органами охорони державного кордону, у зоні відповідальності яких вони перебувають, для постійного і тимчасового тримання поза пристанями, причалами, базами для стоянок маломірних суден, інших плавзасобів.

У статті 24 Положення №1147 встановлено, що після реєстрації в установленому порядку маломірні судна, інші плавзасоби приписуються до об`єктів базування, а судна флоту рибної промисловості, що не підлягають нагляду класифікаційного товариства, беруться на облік в місцях базування та забезпечуються постійними місцями для стоянки (зберігання).

За приписами статті 26 Положення №1147 протягом 24 годин з часу прибуття у прикордонну смугу або контрольований прикордонний район власники повинні взяти маломірні судна, інші плавзасоби, повітряні судна, які здійснюють посадку на воду, на облік в адміністрації найближчого об`єкта базування в порядку, встановленому Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською держадміністраціями, а судна флоту рибної промисловості, що не підлягають нагляду класифікаційного товариства, в адміністрації найближчого місця базування суден флоту рибної промисловості відповідно до правил, встановлених Мінагрополітики, про що адміністрації об`єктів базування або місць базування флоту рибної промисловості письмово інформують протягом 24 годин після взяття на облік, зокрема за допомогою факсимільного зв`язку або електронної пошти, підрозділи Державної прикордонної служби, у зоні відповідальності яких перебуває відповідний об`єкт базування, місце базування.

Пунктом 33 Положення №1147 передбачено, що випуск маломірних суден, інших плавзасобів у територіальне море, внутрішні води України здійснюється адміністраціями об`єктів базування після належного оформлення згідно з інструкціями про порядок обліку та випуску маломірних суден, інших плавзасобів у територіальне море та внутрішні води України, які затверджуються Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською державними адміністраціями за погодженням з органами охорони державного кордону, в зоні відповідальності яких вони розташовані.

Маломірні судна, інші плавзасоби можуть виходити (крім засобів розваг на воді, які виходять на відстань до 2 морських миль) у територіальне море та внутрішні води України згідно з інструкціями про порядок обліку та випуску маломірних суден, інших плавзасобів у територіальне море та внутрішні води України за умови завчасного, не пізніше ніж за одну годину до виходу, інформування адміністраціями об`єктів базування, які ними обліковуються, відповідних підрозділів Державної прикордонної служби, у зоні відповідальності яких вони перебувають.

Порядок обліку та випуску маломірних суден, інших плавзасобів у територіальне море і внутрішні води України в межах контрольованих прикордонних районів Херсонської області передбачений відповідною Інструкцією (далі Інструкція), затвердженою розпорядженням Херсонської обласної державної адміністрації від 22 червня 2018 року №517.

Згідно пункту 3 Інструкція поширюється на:

1) маломірні судна, до яких відносяться: самохідні судна з головними двигунами потужністю менш як 75 кінських сил (55 кВт), несамохідні судна та парусні судна валовою місткістю менш як 80 регістрових тон (або одиниць), а також моторні судна незалежно від потужності двигунів, але валовою місткістю не більш як 10 регістрових тонн (або одиниць) та несамохідні судна (гребні човни вантажопідйомністю 100 і більше кілограмів, байдарки 150 і більше кілограмів та надувні судна 225 і більше кілограмів), що належать громадянам; моторні судна з корпусом завдовжки до 24 метрів, вітрильні судна з корпусом завдовжки від 2,5 до 24 метрів валовою місткістю менш як 80 одиниць (крім суден, що перевозять більше 12 пасажирів, суден, що перевозять небезпечні вантажі, буксирів, штовхачів, криголамів, поромів, суден допоміжного та технічного флоту); інші судна, найбільша довжина корпусу яких становить 20 метрів і менше, за винятком буксирів, штовхачів, криголамів, суден, які перевозять понад 12 пасажирів, вантажних суден, плавкранів і суден технічного флоту;

2) інші засоби, що не є суднами, але пристосовані для переміщення на них людей по воді (далі інші плавзасоби), до яких згідно з Положенням про прикордонний режим, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року №1147, відносяться водний мотоцикл, водний велосипед, моторний гідродельтаплан, дошки для занять різними видами серфінгу тощо, основні характеристики яких не перевищують параметрів, установлених для таких засобів Херсонською обласною державною адміністрацією;

3) буєри;

4) апарати, що використовуються для підводного плавання.

В силу п. 4 Інструкція є обов`язковою для виконання юридичними особами, фізичними особами підприємцями та фізичними особами, які є власниками або судноводіями маломірних суден, інших плавзасобів, або власниками пристаней, причалів, баз для стоянки, пунктів базування (далі об`єкти базування) маломірних суден, інших плавзасобів, вказаних у пункті 3 цього розділу Інструкції, а також особами, діяльність яких пов`язана з експлуатацією таких об`єктів базування.

Розділом ІІІ Інструкції регламентовано порядок випуску маломірних суден, інших плавзасобів у територіальне море, внутрішні води України.

Так, випуск маломірних суден, інших плавзасобів у територіальне море, внутрішні води України здійснюється адміністраціями об`єктів базування після належного оформлення. Для забезпечення контролю за виходом у плавання та поверненням суден на кожному об`єкті базування встановлюється випускний режим. Випуск у плавання маломірних суден, інших плавзасобів здійснюється чергово-вахтовою службою адміністрації об`єкта базування відповідно до Інструкції. Маломірні судна, інші плавзасоби можуть виходити (крім засобів розваг на воді, які виходять на відстань до 2 морських миль) у територіальне море та внутрішні води України згідно з Інструкцією за умови завчасного, не пізніше ніж за одну годину до виходу, інформування адміністраціями об`єктів базування, які ними обліковуються, відповідних підрозділів Державної прикордонної служби України, у зоні відповідальності яких вони перебувають. Облік виходу маломірного судна, іншого плавзасобу з об`єкта базування та його повернення здійснюється у Журналі випуску суден у плавання (далі Журнал №2), який ведеться за встановленою формою (додаток 3). Запис про вихід та повернення маломірного судна, іншого плавзасобу має бути підтверджений підписом його власника або судноводія.

Отже, положення Інструкції чітко передбачають процедуру випуску маломірних суден в Херсонській області, а тому вона являється тим нормативним актом, у якому сформульовані конкретні правила поведінки для судновласників та судноводіїв.

За змістом посібника з експлуатації (надувні гребні гумові човни) вбачається, що належний ОСОБА_1 човен типу «Чайка» згідно технічних характеристик має вантажопідйомність 220 кг. (а.с. 4-6).

Разом з тим, аналізуючи вимоги та приписи Закону України «Про Державний кордон України» Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року №1147, розпорядження Херсонської обласної державної адміністрації від 22 червня 2018 року №517, суд вважає, що в контрольованому прикордонному районі, до якого відноситься Скадовський район, незалежно від здійснення комерційної діяльності та обов`язковості реєстрації в Судновій книзі України всі маломірні (малі) судна та інші плавзасоби протягом 24 годин повинні бути взяті на облік в адміністрації найближчого об`єкта базування. Тому доводи позивача в частині відсутності потреби виходу в море з причалу лише плавзасобом, який там зареєстрований, є безпідставними.

Між тим, доводи позивача щодо порушень його прав при розгляді справи про адміністративне правопорушення є слушними з наступних міркувань.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №160779 від 03.05.2021 вбачається, що в графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначено про відмову від дачі пояснень відповідно до статті 63 Конституції України. В протоколі вказано, що ОСОБА_1 повідомлено про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 07.05.2021 о 11.00 годині. Також зазначено про його відмову від підпису в протоколі в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 26).

Разом з тим, допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 показала, що на початку травня 2021 року вона спілкувалася із ОСОБА_1 з приводу надання інформації для розміщення в місцевій газеті статті. В цей час ОСОБА_1 зателефонували, як він потім їй сказав із прикордонної служби, та повідомили, щоб він забрав постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. При цьому він був здивований, що постанову було винесено без його участі та він не знав про день і час розгляду справи.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 показав, що 03 травня 2021 року в другій половині дня він на гумовому човні вийшов на воду порибалити. Неподалік також бачив ОСОБА_1 на гумовому човні. В подальшому відносно нього працівниками прикордонної служби був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 202 КУпАП. При цьому він не бачив, щоб відносно ОСОБА_1 складали протокол про адміністративне правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 показав, що 03 травня 2021 року в другій половині дня він на гумовому човні вийшов на воду порибалити. Неподалік також бачив ОСОБА_1 на гумовому човні. В подальшому відносно нього працівниками прикордонної служби був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 202 КУпАП. Працівники прикордонної служби надали йому підписати протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який за їх словами відмовився підписувати протокол. Проте він не був присутній під час складання та відмови ОСОБА_1 від підпису в протоколі.

За встановлених обставин суд не приймає як доказ на підтвердження обізнаності позивача про дату розгляду справи про адміністративне правопорушення копії доповідних записок та письмових пояснень (а.с. 27-31), виконаних посадовими особами відповідача у зв`язку з їх можливою зацікавленістю й клопотань про їх допит в якості свідків від учасників процесу не надходило.

Таким чином, посадовою особою ВПС «Скадовськ» складено протокол про адміністративне правопорушення, який не відповідає вимогам статті 256 КУпАП, а також винесено постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності без участі у розгляді справи такої особи та/або його уповноваженого представника, з порушенням права на захист та без врахування думки та позиції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та наявних у цієї особи доказів.

Тоді як, законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, оскільки доводи позивача про порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги.

Згідно з частиною 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки доводи позивача про порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

При вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За визначенням частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 КАС України).

Відповідно до частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесених позивачем витрат до суду надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №4 від 14.05.2021 про оплату послуг адвоката у виді ознайомлення з матеріалами та підготовки позовної заяви на суму 400 грн., розрахунок судових витрат, договір №15 від 11.05.2021 про надання правової допомоги, акт прийому передачі наданих послуг від 14.05.2021 (а.с. 38-41).

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 134 КАС України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, відповідно до частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником відповідача в судовому засіданні висловлено заперечення щодо розміру та доведеності витрат на правничу допомогу.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, проаналізувавши надані на підтвердження понесених позивачем витрат, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 400 грн.

Керуючись статтями 2, 5-9, 72-77, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 07.05.2021 №125524 за статтею 202 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Справу про адміністративне правопорушення за статтею 202 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Херсонського прикордонного загону Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , витрати на правничу допомогу в розмірі 400,00 грн. (чотириста гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо або через Скадовський районний суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 25.06.2021.

Суддя Пухальський С. В.