Справа № 727/2868/17
Суддя: Слободян Г. М.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/2868/17
Провадження № 2-а/727/1/21
ШЕВЧЕКНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Слободян Г.М.

за участю:

секретаря судових засідань Дужич Я.І.

сторін по справі:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради та Інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради про визнання дій посадових осіб протиправними, визнання протиправними та скасування Акту від 13.03.2017 року та Припису №04/01-08/3-05/3/885 від 22.03.2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Позивачка ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради та Інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради про визнання дій посадових осіб протиправними, визнання протиправними та скасування Акту від 13.03.2017 року та Припису.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 13.03.2017 року провідним фахівцем інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради та начальником відділу дизайну міського середовища Управління містобудування, архітектури Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради було складено Акт, відповідно до якого Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради направити вказав видати припис на усунення порушень шляхом здійснення демонтажу в добровільному порядку «рекламних» конструкцій « Адвокат » з фасадів будинків, розташованих за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , оскільки дані конструкції розміщені без згоди власників будинків. Роботи з демонтажу підлягали виконанню в строк до 25.03.2017 року.

Зазначає, що приписом Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради №04/01-08/3-05/3/885 від 22.03.2017 року, їй було запропоновано здійснити демонтаж вказаних конструкцій у добровільному порядку в строк до 03.04.2017 року, із зазначенням того, що невиконання припису у встановлений строк, по демонтажу конструкції будуть демонтовані силами МКП «Реклама» у примусовому порядку.

Неправомірність дій вищезазначених посадових осіб мотивує тим, що на проведення перевірки не було відповідного направлення.

Вказує, що вона є адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №000064 від 21.04.2016 року. Нежитлове приміщення - офіс розташований в дворі будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , (поштова адреса: АДРЕСА_1 ) та належить їй на праві приватної власності і використовується нею для здійснення адвокатської діяльності. Офіс, в якому вона здійснюю адвокатську діяльність, спроектовано і споруджено таким чином, що вхід до нього розміщено у внутрішньому дворі будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Прохід у цей внутрішній двір наявний з АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . При цьому, вхід з АДРЕСА_2 значно ближчий до офісу; безпосереднього входу з вулиці у офіс адвоката немає, а тому, вивіски розташовані на рівні першого поверху на фасаді будинку із зовнішнього боку, на видному місці, оскільки їх призначення - інформувати про здійснення адвокатом у вказаній будівлі адвокатської діяльності. Місце розміщення вивісок на її думку, жодним чином не впливає на оцінку розміщеної на них інформації про місце адвокатської діяльності, а саме напис «АДВОКАТ тел. », є таким, що цілком узгоджується з критеріями інформаційної вивіски в розумінні статті 9 Закону України «Про рекламу», що в силу частини 7 статті 8 цього Закону, не вважається рекламою. При цьому, посилається на те, що Рішенням Чернівецької міської ради № 629 від 27.09.2010 року було затверджено Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Чернівці та відповідно до пункту 1.7.2. Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Чернівці, затвердженого Рішенням Чернівецької міської ради № 629 від 27.09.2010 року дія цього положення не поширюється на оголошення фізичних осіб, не пов`язані з підприємницькою діяльністю. Вважає, що її інформаційні вивіски відповідають і вимогам Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Чернівці, затвердженого Рішенням Чернівецької міської ради № 629 від 27.09.2010 року. Окрім наведеного, також вважає, що оскільки, вивіска розташована не вище рівня першого поверху, а сама Позивач ОСОБА_1 є власником, а не орендарем, приміщення офісу, розміщеного у внутрішньому дворі будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , то, відповідно, є і дозвіл власника.

Також, окрім наведеного вказує, що 16 червня 2016 року відділом охорони культурної спадщини Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради було погоджено розміщення вивісок « Адвокат » за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а отже, інформаційні вивіски « АДВОКАТ », розміщені за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , на її думку відповідають, усім вимогам передбаченим Положенням про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Чернівці, затвердженого Рішенням Чернівецької міської ради № 629 від 27.09.2010 року, в тому числі пунктами 2.2. та 2.4.

Просить, визнати протиправними дії посадових осіб Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, Інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради щодо проведення перевірки та складання акту 13.03.2017 року; - визнати протиправним та скасувати Акт від 13.03.2017 року, складений провідним фахівцем інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради Побігушко Р.В. та начальником відділу дизайну міського середовища Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради ОСОБА_2 - визнати протиправним та скасувати Припис Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради №04/01-08/3-05/3/885 від 22.03.2017 року.

Рух справи та позиція сторін

23.03.2017 року Шевченківським районний судом м. Чернівці (під головуванням судді Волошина С.О.) відкрито провадження в справі за наведеним вище позовом ОСОБА_1 (а.с.1)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.04.2017 року (під головуванням судді Волошина С.О.) до участі в справі було залучено в якості третьої особи на стороні відповідачів, що не заявляє самостійних вимог відносно спору - ОСОБА_3 (а.с.65).

11.04.20217 року відповідачем Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради в суд подані заперечення на адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 , в якій просять останній відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 70,71).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.05.2017 року (під головуванням судді Волошина С.О.), в забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, Інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради про визнання дій посадових осіб протиправними, визнання протиправними та скасування Акту та Припису зупинити дію оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень, а саме: Акту від 13.03.2017 року, складеного провідним фахівцем інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради Побігушко Р.В. та начальником відділу дизайну міського середовища Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради ОСОБА_2 ; Припису Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради №04/01-08/3-05/3/885 від 22.03.2017 року до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, а також було вирішено заборонити до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі №727/2868/17 особам, що беруть участь у справі, а саме: Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, Інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, ОСОБА_3 , вчиняти дії щодо демонтажу інформаційних вивісок «АДВОКАТ тел. », встановлених за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (а.с. 145). Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.05. 2017 року було зупинено провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, Інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради про визнання дій посадових осіб протиправними, визнання протиправними та скасування Акту та Припису до набрання законної сили судовим рішенням по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Чернівецької міської ради №629 від 27 вересня 2012 року, яким затверджено Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Чернівці, в частині пункту 2.1.5 Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Чернівці (а.с 146). Відповідно до розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.02.2020 року було вирішено у зв`язку з смертю головуючого судді в справі, провести повторний автоматизований розподіл справи та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи № 727/2868/17, справу до розгляду було передано судді цього ж суду ОСОБА_4 (а.с. 164,165). Відповідно до розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.12. 2020 року було вирішено у зв`язку з закінченням повноважень судді, головуючого в справі, провести повторний автоматизований розподіл справи та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи № 727/2868/17, справу до розгляду було передано судді цього ж суду Літвіновій О.Г. (а.с. 181,182). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці (під головуванням судді Літвінової О.Г.) було прийняти адміністративну справу до провадження суддею, поновлено провадження та призначено до судового розгляду (а.с. 188,189).

Відповідно до розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.02.2021 року було вирішено у зв`язку з перебуванням головуючого судді в справі на лікарняному по вагітності та пологам тривалістю 126 кал.днів, провести повторний автоматизований розподіл справи та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи № 727/2868/17, справу до розгляду було передано судді цього ж суду Слободян Г.М. (а.с. 208,209).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.02.2021р. було прийняти адміністративну справу до провадження суддею Слободян Г.М. та призначено до судового розгляду, за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 210).

06.04.2021 року від відповідача Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради поступив лист за № 01/0218/845, в якому останні повідомили суд з посиланням на те, що рішенням Чернівецької міської ради від 06.12. 2018 року № 1558 Інспекцію з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради ліквідовано та рішенням Чернівецької міської ради від 15.10.2000 року № 2439 затверджено Положення про Департамент житлового - комунального господарства Чернівецької міської ради, який є правонаступником Інспекції з благоустрою… (а.с.200).

11.05.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з письмовою заявою про залишення без розгляду позовних вимог заявлених до Інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради про скасування Акту від 13.03.2017 року, складеного провідним фахівцем інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради Побігушко Р.В. та начальником відділу дизайну міського середовища Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради ОСОБА_2 , а решта позовних вимог, розглянути по суті (а.с.259).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.06. 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради про скасування Акту від 13.03.2017 року, складеного провідним фахівцем інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради Побігушко Р.В. та начальником відділу дизайну міського середовища Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради ОСОБА_2 залишено без розгляду, за заявою позивача.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги в частині визнання протиправними дії посадових осіб Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради щодо проведення перевірки та складання акту 13.03.2017 року та про скасування Припису Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради №04/01-08/3-05/3/885 від 22.03.2017 року підтримала в повному обсязі з підстав, вказаних в позовній заяві та в наданих суду поясненнях, доповнила, що при винесенні припису про усунення порушень від 22.03.2017 року було порушено її права і законні інтереси. Вказала, що вона ні з ким не погоджувала встановлення вивісок АДВОКАТ, також не зверталась до відділу охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради за погодженням паспорту інформаційної фасадної вивіски. Вона зверталась тільки до ТОВ «Поліграф-Сервіс» для технічного виготовлення паспорту. Їй вивіска була встановлена 05.07.2016 року.

Представник відповідача - Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи. 11.04.20217 року відповідачем Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради в суд подані заперечення на адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 , в якій просять останній відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 70,71).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог відносно предмету спору, на стороні відповідача, залучена судом - ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, відомостей про поважність причини суду не надав, натомість в суд направив письмові пояснення згідно яких позовні вимоги ОСОБА_1 заперечує та просить справу розглянути у його відсутність. Зазначає, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 26.01.2016 року № 45/2 було зупинено надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами в м. Чернівцях. В заяві вказує, що дозволу на встановлення зовнішньої реклами на фасадах будинків по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 він як власник позивачу не надавав. Просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, письмові заперечення відповідача та письмові пояснення третьої особи ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази, в їх сукупності, в межах заявлених вимог суд зважає на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 КАС України особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин, має право на звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За приписами пункту 7 частини першої статті 3 цього Кодексу суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Виходячи з приписів норм чинного законодавства, спір, який виник між сторонами у даній справі, є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Досліджені докази судом та застосовані норми права.

Судом, належними і допустимим доказами встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється адвокатом (а.с.13).З дослідженого акту від 13.03.2017 року, складеного провідним фахівцем інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради Побігушко Р.В. за заявою ОСОБА_3 , було установлено розміщення рекламних конструкцій на фасадах будинків по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 . Вирішено було направити даний акт до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради. Термін демонтажу рекламних конструкцій на фасадах будинків по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 було визначено до 25.03.2017 року (а.с. 14,15).

22.03.2017 року Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради винесено Припис на усунення порушень, за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про правомірність розміщення конструкцій на фасадах будинків по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 .

В ході перевірки було установлено що ОСОБА_1 рекламні конструкції на фасадах будинків по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 розміщено самовільно і є такими що підлягають демонтажу. При цьому було визначено термін демонтажу вказаних конструкцій в строк до 03.04.2017 року. У Припису зазначено, що у разі невиконання припису у встановлений строк, по демонтажу конструкції будуть демонтовані силами МКП «Реклама» у примусовому порядку на підставі відповідного направлення на демонтаж (а.с. 16,17).

Суд, при цьому звертає увагу, що як було з`ясовано в судовому засіданні, придачі пояснень позивачем, ОСОБА_1 зазначила що після отримання Припису, дня через два - три рекламні конструкції зникли з фасадів будинків по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 ; вона вважала що їх викрали.

Згідно дослідженої копії відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (актуальна інформація) (а.с. 19) вбачається, що власником нежитловогоо приміщення, загальної площею 14.6 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить в розмірі 1/1 частки ОСОБА_1 )ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ).

Замовником на виготовлення рекламної вивіски « Адвокат » АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у 2016 році була ОСОБА_1 (замовлення № 9-2016). Згідно дослідженого паспорту на виготовлення рекламної вивіски « Адвокат » АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 вбачається візуалізація рекламної консолі, фото фіксація, рекламна консоль в кольоровому рішенні та металоконструкціях (а.с. 20-28).

Згідно заяви ОСОБА_3 , останній 17.02.2017 року звертався до начальника Інспекції з благоустрою ВК ЧМР, в якій просив прийняти міри відносно незаконного розміщення рекламних вивіскок « Адвокат » АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (а.с.40). З аналогічною заявою ОСОБА_3 звертався і до міського голови ОСОБА_5 (а.с. 42).

У відповідь на звернення ОСОБА_3 було повідомлено, що в ході розгляду заяви з`ясовано, що рекламні вивіски Адвокат м. Чернівці на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 є рекламними конструкціями та розміщені адвокатом ОСОБА_1 незаконно без належних дозвільних документів та відсутності згоди всіх власників (балансоутримувачів) вищезазначених будівників (а.с. 41). Аналогічна відповідь була надана третій особі і заступником міського голови ОСОБА_6 (а.с 43).

Будинок розташований за адресою АДРЕСА_2 на підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради від 18.01.2005 року № 7/1 був знятий з балансу (а.с. 44- 46). Знятий з балансу на підставі рішення № 722/20 від 23.09.2008 року Чернівецької міської ради (а.с.49,50). ОСОБА_3 є власником АДРЕСА_3 , що вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 47,48). Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 26.01.2016 р. № 45/2 призупинено надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами в місті Чернівцях (з повідомлення за підписом заступника директора, начальника управління міст обування та архітектури департаменту, головного архітектора міста Н.Хілько (а.с.117). Рішенням Чернівецької міської ради від 27.09.2012р. № 629 затверджено Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Чернівцях (а.с 121 -140). Відповідно до пункту 2.1.5. Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Чернівці розміщення вивісок на фасадах будинків (приміщень) обов`язково погоджується з власниками цих об`єктів або з уповноваженими ними органами (особами), відділом охорони культурної спадщини міської ради в межах історичних ареалів міста. Пунктом 2.5.1. вказаного Положення передбачено, що якщо розміщення вивіски на будівлі не передбачено проектною документацією цього будинку, погодженою та затвердженою у встановленому порядку, то її розміщення здійснюється на підставі проекту, погодженого відділом охорони культурної спадщини міської ради в межах історичних ареалів, відділом з питань дизайну міського середовища управління містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради.

Проекти розробляються з врахуванням художньо-естетичних та архітектурно-стилістичних особливостей будинків, на яких вони встановлюються та пунктом 2.1.5 Положення, розміщення вивісок на фасадах будинків (приміщень) обов`язково погоджується з власниками цих об`єктів або з уповноважених ними органами (особами), відділом охорони культурної спадщини міської ради в межах історичних ареалів міста.

Згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.10.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Чернівецької міської ради № 629 від 27.09. 2012 року «Про затвердження Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами в м. Чернівцях» відмовлено (а.с. 169 - 175). Рішення суду першої інстанції від 24.10.2017 року залишено без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17.01.2018 року (а.с. 175 - 178).

06.04.2021 року від відповідача Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради поступив лист за № 01/0218/845, в якому останні повідомили суд з посиланням на те, що рішенням Чернівецької міської ради від 06.12. 2018 року № 1558 Інспекцію з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради ліквідовано та рішенням Чернівецької міської ради від 15.10.2000 року № 2439 затверджено Положення про Департамент житлового - комунального господарства Чернівецької міської ради, який є правонаступником Інспекції з благоустрою… (а.с.200, 223- 238). Від позивача будь - яких клопотань про залучення до участі в справі правонаступника Інспекції з благоустрою при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради - Департамент житлового - комунального господарства Чернівецької міської ради, суду заявлено не було.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР.

Законом України «Про благоустрій населених пунктів» від 6 вересня 2005 року № 2807-IV (у редакції від 10 червня 2017 року) визначено правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і який спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Пунктом 2 частини першої статті 10 цього Закону встановлено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

3акон України «Про рекламу» від 3 липня 1996 року № 270/96-ВР визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, а також надає правове визначення термінам реклама та вивіска.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами, які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами. Регулювання правових, організаційних, соціальних та економічних відносин у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюється Законом України «Про охорону культурної спадщини».

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами, пунктом 48 яких встановлено вимоги до вивіски чи таблички, зокрема вони повинні розміщуватися без втручання у несучі конструкції, легко демонтуватися, щоб не створювати перешкод під час робіт, пов`язаних з експлуатацією та ремонтом будівель і споруд, на яких вони розміщуються; не повинні відтворювати зображення дорожніх знаків; не повинні розміщуватися на будинках або спорудах - об`єктах незавершеного будівництва; площа поверхні не повинна перевищувати 3 кв. м.

Відповідно до частин першої, другої та третьої Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Наведене вище узгоджується з правовими позиціями викладеними Верховним Судом у постанові від 18 липня 2019 року у справі № 826/4757/18, в якій йдеться про подібні правовідносини.

Частиною першою статті 16 Закону №270/96-ВР визначено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

Відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами регулюють Типові правила розміщення зовнішньої реклами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067 (далі - Типові правила №2067). У пункті 2 Типових правил №2067 зазначено, що місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надаються розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою); спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами. Згідно з пунктом 3 Типових правил №2067 зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Відповідно до положень пунктів 4, 32 Типових правил №2067 на територіях, будинках і спорудах зовнішня реклама розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб) з урахуванням архітектурних, функціонально-планувальних, історико-культурних чинників, типології елементів місцевого середовища та з додержанням правил благоустрою територій населених пунктів…..На територіях, будинках і спорудах рекламні засоби розміщуються за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб) з урахуванням архітектурних, функціонально-планувальних, історико-культурних чинників, типології елементів місцевого середовища та з додержанням правил благоустрою територій населених пунктів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13.06.2016 року звернулась до відділу охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради із заявою, в якій просила погодити паспорт інформаційної фасадної вивіски за адресою: АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 . На замовлення позивачки ОСОБА_1 ТОВ «Поліграф-Сервіс» виготовило паспорт на виготовлення рекламної вивіски (а.с.20 - 28) та 05.07.2016 року їй було встановлено вказану вивіску. Як вбачається з пояснень наданих ОСОБА_1 остання не заперечувала отримання погодження відділу охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради на розміщення рекламної вивіски Адвокат, яку хтось після проведення перевірки демонтував, хто саме позивач пояснити не змогла.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

В контексті зазначеної норми, звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту. Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері господарсько-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під захистом прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

З аналізу вищезазначених норм, вбачається, що під час розгляду справи позивачка повинна довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача. При цьому, слід виходити з положень ст. 11 Цивільного кодексу України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або не настання певної події.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому як ефективний спосіб слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (995_004) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стаття 1 Протоколу № 1 гарантує право власності. У справі Marckx v. Belgium, № 6833/74, 63-64, Суд вперше зазначив, що: "... Визнаючи, що кожен має право на мирне користування своєю власністю стаття 1, по суті, гарантує право власності. Це чітке враження було залишене словами "власність" і "використання власності" (французькою мовою: "biens", " propriйtй ", "usage des biens")....

Проте другий пункт статті 1 уповноважує Договірну Державу "вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів". Таким чином, цей пункт призначає Договірні Держави самим визначати "необхідності" такого закону ...Стосовно "загальних інтересів", то ця норма в деяких випадках може спонукати законодавчий орган до здійснення "контролю за користуванням майном" (...)

Європейський суд з прав людини також сформулював висновок про те, що за певних обставин "законне очікування" отримання активу також може користуватися захистом статті 1 Протоколу № 1 (Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium, 31; a contrario Gratzinger and Gratzingerova v. the Czech Republic (ухв.) [ВП], 73).

Для того, щоб "очікування" було "законним", воно повинне бути більш конкретним, ніж звичайна надія і бути заснованим на нормі права або правовому акті (Kopecky v. Slovakia [ВП], 49-50; Centro Europa 7 S.R.L. and di Stefano v. Italy [ВП], 173; Saghinadze and Others v. Georgia, 103; Ceni v. Italy, 39; Belane Nagy v. Hungary [ВП], 75).

Надаючи правову оцінку належності обраного особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

За таких обставин, для того щоб в судовому порядку захистити порушене право або законний інтерес особи, яка звертається за захистом такого права до суду, по-перше, право такої особи має бути порушено, по-друге, особа має довести, що саме діями відповідача порушуються її права (законні інтереси), а по-третє, обраний позивачем спосіб захисту має поновити порушені права (законні інтереси) позивача. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковими для неї. Виконання цивільного обов`язку забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, яка встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 522/19532/14а зазначено: «звертаючись з вимогою про скасування Припису відповідач Департамент житлового комунального господарства і земельних відносин хоча і не здійснював перевірки, однак при прийнятті рішення діяв в межах повноважень та компетенції, визначеній постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067, якою затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про визнання дій посадових осіб протиправними та визнання протиправним і скасування Припису відповідача від 22.03.2017 року не доведені ОСОБА_1 .

Як встановлено в судовому засіданні при з`ясуванні обставин, конструкція реклами «Адвокат» т. НОМЕР_2 містить спеціальну інформацію про конкретну особу а саме адвоката Безбородько І.Я., зокрема її засіб зв`язку, що в засіданні не заперечувалося позивачем, як і не заперечувалося того, що вона не зверталася до органів місцевого самоврядування з заявою на розміщення рекламних конструкцій та не зверталася до власників будинків (балансоутримачів) про згоду на розміщення рекламних конструкцій «Адвокат» т. . На період звернення до суду, як було зазначено позивачем в поясненнях металевих конструкцій з рекламних вивісок на будинках відповідно по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не було.

Позивачем не надано в обґрунтування своїх доводів жодного доказу (як-то висновку спеціаліста, експертизи, довідки, рішення суду тощо) того, що металеві конструкції, яка містить у своєму сюжеті напис: ««Адвокат» т. НОМЕР_2 » не є рекламою, а як в поясненнях не заперечувала позивач, що спір фактично в неї виник із сусідами.

Згідно з ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу» вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Абзац 4 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» передбачає, що саме зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб). До інформаційних вивісок такої вимоги законодавством не передбачено.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення саме зовнішньої реклами на пам`ятках національного або місцевого значення та в межах зон охорони цих пам`яток, історичних ареалів населених місць здійснюється відповідно до цього Закону на підставі дозволів, які оформляються за участю органів виконавчої влади, визначених Законом України «Про охорону культурної спадщини». До інформаційних вивісок такої вимоги законодавством не передбачено.

В розумінні ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 року № 2807-ІV вивіска є малою архітектурною формою, що є однією із складових елементів об`єктів благоустрою населеного пункту.

Вимоги щодо благоустрою території населеного пункту, відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», установлюються Правилами благоустрою території населеного пункту. У вказаній статті передбачено, що Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 року № 2807 Правила включають порядок розміщення малих архітектурних форм. Частиною 3 цієї статті передбачено, що Правила не можуть передбачати обов`язок фізичних і юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи.

Згідно з ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Частиною 1 та ч.2 ст.70 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

За змістом підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Суд зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, на основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Оскільки в задоволенні адміністративних позовних вимог відмовлено, то відповідно не підлягають і стягненню з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.19 Конституції України, ст.383 ЦК України, ст.ст.3, 11, 17, 69, 70, 71, 158-163, 167 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_4 ) Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради (місце знаходження: м. Чернівці вул.. Б. Хмельницького, 64А) третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору про визнання протиправними дій посадових осіб Департаменту містобудівного комплексу і земельних відносин Чернівецької міської ради щодо проведення перевірки та складання 13.03.20217 року акту та визнанні протиправним і скасуванні припису Департаменту містобудівного комплексу і земельних відносин Чернівецької міської ради за № 04/01-08/3/05/3/885 від 22.03.2017 року - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржена протягом 30 днів з дня проголошення через Шевченківський районний суд м. Чернівці до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Сторонами і учасниками справи, які не були присутні при проголошенні рішення суду, рішення може бути оскаржено в той же термін з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.06.2021 року

Суддя: Слободян Г.М.