Справа № 400/5529/20
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 р. № 400/5529/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича, вул. Старосільська, 1У, оф. 3, м. Київ, 02125,

треті особи:Товариство з обмеженою відповідальністю "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА", бульвар Варцлава Гавела, 6, м. Київ, 03126,

про:визнання протиправною та скасування постанови від 20.10.2020 ВП № 63330436,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича за участі третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» про визнання протиправною та скасування постанови від 20.10.2020 ВП № 63330436.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , вказала, що приватний виконавець Табінський Олега Володимирович (надалі відповідач) здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, тоді як зареєстрованим місцем проживання позивача є місто Миколаїв та не має у Києві будь-якого майна. Отже місце проживання позивача не відноситься до виконавчого округу, на території якого відповідач здійснює діяльність, а виконавчий документ у виконавчому провадженні прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи. За таких обставин, на думку позивача, постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідачем з порушенням приписів частини другої статті 24 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 1404), тому підлягає скасуванню.

Відповідач відзив на позов не надав, про розгляд справи повідомлявся ухвалою про відкриття провадження у справі, яку суд направив відповідачу на електронну адресу.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив таке.

17.10.2020 року стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» звернулося до приватного виконавця iз заявою № 15.10/20-240 від 15.10.2020 року про примусове виконання рушення, в якій просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 896 від 01.10.2020 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною про стягнення із боржника коштів в розмірі 72021,56 грн.

Taк, у виконавчому написi № 896 вiд 01.10.2020 року, виданому приватним нoтapiycoм Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною, вказано мiсце проживання Боржника ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 , тобто виконавчим документом встановлено що місце проживання боржника, знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва.

Крім того, в заявi про примусове виконання рішення стягувачем також зазначена інформація, що вказана у виконавчому написі, а саме, що мiсцем проживання Боржника ОСОБА_1 -є АДРЕСА_2 .

20.10.2020 року відповідач, за результатами розгляду Заяви, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63330436.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VІІІ.

Згідно з ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 статті 5 Закону України Про виконавче провадження визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

За змістом приписів п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно з ст. 22 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються: 1) виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність; 2) інформація про офіс приватного виконавця; 3) реквізити договору страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця, строк дії договору, інформація про страховика та страхову суму; 4) інформація про помічників приватного виконавця (у разі їх наявності). Приватний виконавець має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів Міністерство юстиції України забезпечує ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України. У Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Згідно ч. 1, 2 ст. 25 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України Про виконавче провадження знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України Про виконавче провадження приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Таким чином, приватний виконавець вправі приймати до виконання виконавчі документи щодо боржників фізичних осіб виключно у випадку, якщо місце проживання, перебування боржника або місце знаходження його майна знаходяться у межах його виконавчого округу.

Суд встановив, що згідно з паспортними даними ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 ) з 04.12.2006 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (арк.спр. 5 на звороті). Також, в матеріалах справи наявна довідка Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області яка видана ОСОБА_1 , в тому, що вона зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 (арк.спр. 16). Крім того, ОСОБА_1 працює на посаді медичної сестри відділення анестезіології та інтенсивної терапії в КНП "Миколаївський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр Миколаївської обласної ради з 07.07.2006 року по теперішній час (арк.спр. 16).

Крім того, у виконавчому написі нотаріуса від 01.10.2020 № 896 вказано адресу зареєстрованого місця проживання боржника: АДРЕСА_3 .

Таким чином, при відкритті виконавчого провадження інформація про місце реєстрації позивача була відома відповідачу.

Вказана у виконавчому написі від від 01.10.2020 № 896 інформація про проживання боржника на час його вчинення у місті Києві не може слугувати достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві без перевірки приватним виконавцем інформації щодо проживання боржника на час вчинення відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, відповідач не надав жодних доказів, що позивач проживає, перебуває, працює або має майно у місті Києві.

Наведене є підставою для висновку, що на момент відкриття виконавчого провадження приватний виконавець Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна не володіла достовірною інформацією про фактичне проживання боржника за вказаною адресою у м. Києві, оскільки стягувач до заяви не додав підтверджуючі документи, з яких вбачається, що боржник проживає, перебуває за вказаною адресою.

У постанові від 31.03.2021 р. по справі № 380/7750/20 Верховний Суд досліджував питання відкриття виконавчого провадження не за зареєстрованим місцем проживання боржника-фізичної особи.

Так, Верховний Суд дійшов висновку, що виконавчі дії мають провадитися з урахуванням (в межах) дійсного/фактичного місця проживання боржника. Тобто "примусове виконання" рішень має бути певним чином "наближеним", прив`язаним до місця проживання/перебування боржника, що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження (як-от: ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення).

Окрім того, здійснення виконавчих дій саме за місцем проживання/перебування боржника обумовлюється також змістом цих дій. Зауважено, що йдеться про примусове виконання рішення, відповідно (встановлені) засоби й способи досягнення потрібного результату (належного виконання рішення) можна охарактеризувати як жорсткі стосовно боржника, адже виконавець зобов`язаний вживати всіх радикальних заходів для того, щоб рішення було виконано, позаяк пріоритет у цій процедурі мають інтереси стягувача.

Місце проживання (або ж "адреса проживання") має відповідати дійсності. Іншими словами, не стільки номінальна адреса проживання боржника, скільки його фактичне, реальне місце проживання повинні визначати місце виконання рішення задля досягнення мети виконавчого провадження і дотримання його засад, визначених ст. 2 Закону № 1404.

Проте, якщо зареєстроване місце проживання боржника має офіційне підтвердження (відповідні відомості зазначено у паспорті громадянина України), то "адреса проживання" у цьому випадку базується виключно "на словах" стягувача (тобто особи, яка у виконавчому провадженні є заінтересованою стороною).

Колегія суддів Верховного Суду погодилася, що виконавець не має обов`язку перевіряти вірогідність відомостей, які зазначено у виконавчому документі. Водночас, зазначено, приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність (ч. 2 ст. 4 Закону № 1403), повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності (ч. 1 ст. 4 Закону № 1403).

Закріплені у ст. 4 Закону № 1403 засади діяльності, зокрема, приватного виконавця вимагають діяти добросовісно, що, окрім іншого, вимагає від нього більш вдумливого і ретельно виваженого підходу до виконання своїх професійних обов`язків.

Отримавши заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, в якому, як і в указаному виконавчому документі, зазначено дві різні адреси боржника, приватний виконавець не міг не звернути уваги, що ці адреси, якщо вирішувати питання про прийняття до виконання цього виконавчого документа, відсилають до різних виконавчих округів. Звідси виникає потреба з`ясування місця проживання боржника як умови прийняття виконавчого документа до примусового виконання приватним виконавцем, територіальним округом якої є місто Київ.

З аналізу положень Цивільного кодексу України у зіставленні з положеннями Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" Верховний Суд зробив висновок, що місцем проживання особи є житло, в якому вона проживає (постійно або тимчасово). Особа не обмежена у можливості мати більше, ніж одне місце проживання, проте реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою, яку особа сама вибрала і за якою вестиме листування з фізичними/юридичними особами, контролюючими органами, отримуватиме офіційну кореспонденцію. Відомості про місце проживання вносяться, серед іншого, до паспорта громадянина України.

У справі встановлено, що зареєстрованим місцем проживання позивача є Миколаївська область. Позивач фактично проживає і працює на території Миколаївської області. На момент відкриття виконавчого провадження відповідачу було відомо про зареєстроване місце проживання позивача.

Об`єктивних даних, на основі яких можна було б стверджувати, що позивач проживав у місті Києві (хоча б на дату відкриття виконавчого провадження), чи має майно на території цього виконавчого округу, відповідач не надав.

Верховний Суд зазначив, що є відмінність між місцем проживання і "зареєстрованим" місцем проживання. Спільним для обох понять є те, що особа проживає (має право проживати) в обох місцях, водночас для офіційного "спілкування" з фізичними/юридичними особами, контролюючими органами визначає лише одне із них і несе відповідальність за свій вибір (у тому сенсі, приміром, що зареєстроване місце проживання є своєрідним орієнтиром для державних органів, фізичних/юридичних осіб при визначенні територіальної юрисдикції судових справ за участі цієї особи; надсилання поштової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання є умовою належного повідомлення особи).

Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою. Визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон № 1404 пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.

Якщо трактувати місце виконання рішення у ситуації, подібній до тієї, яку маємо у цій справі, у той спосіб, як це зробив відповідач, то це (за своєю зовнішньою формою прояву) створюватиме умови для підміни суті визначеного Законом № 1404 місця виконання рішення і пов`язаного з ним визначенням виконавчого округу приватного виконавця на формальність, що у підсумку нівелюватиме сенс виконавчого провадження і засади, з дотриманням яких воно має здійснюватися загалом.

Таким чином, відповідач протиправно відкрив виконавче провадження, маючи інформацію про зареєстроване місце проживання позивача у Миколаївській області.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у відповідача не було законних підстав для прийняття до виконання виконавчого напису нотаріуса від 01.10..2020 № 896, а тому постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича про відкриття виконавчого провадження від 20.10.2020 ВП № 63330436, є протиправною та підлягає скасуванню.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

За таких обставин, суд вважає, що оскаржене рішення відповідача не відповідає передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям обґрунтованості та пропорційності індивідуального акта суб`єкта владних повноважень, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича (вул. Старосільська, 1 У, оф. 3, м. Київ, 02125), за участі третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 63330436-задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича від 20.10.2020 р. ВП № 63330436.

3. Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича (вул. Старосільська, 1 У, оф. 3, м. Київ, 02125, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник