Справа № 160/2036/21
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2021 року Справа № 160/2036/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши у місті Дніпрі у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
11.02.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області ОСОБА_1 у призначенні та виплаті пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 15.09.2020 року та виплатити заборгованість, що утворилася з 15.09.2020 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 для призначення пенсії в якості страхового стажу, що дає право на пенсію за віком, періоди з 22.01.1979 р. по 23.11.1987 р.; з 07.12.1987 р. по 29.03.1993 р; з 01.04.1993 р. по 22.05.1996 р.; з 12.12.1997 р. пo 11.03.2003 р.; з 26.03.2003 р. по 19.03.2004 р.; з 11.05.2004 р. по 08.06.2004 р., з 23.01.2015 р. по 17.01.2016 р., з 24.01.2016 р. по 13.12.2018 р. з 17.12.2018 р. по 14.09.2020 р.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.11.2020 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з письмовою заявою про призначення пенсії за віком. Відповідач, розглянувши означену заяву, 20.11.2020 направив на адресу позивача повідомлення про відмову в призначенні пенсії. Підставою відмови визначено відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім цього, до страхового стажу позивача не були включені оскаржувані періоди роботи, що стало підставою звернення до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та витребувано належним чином завірені матеріали пенсійної справи ОСОБА_1
18.03.2021 представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що за наданими позивачем документами для розрахунку пенсії можливо застосувати страховий стаж, який складає 22 роки 04 місяці 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Окрім цього, до страхового стажу позивача не можливо зарахувати періоди роботи з 01.04.1993 по 22.05.1996, з 26.03.2003 по 08.06.2004 та з 24.01.2016 по 31.12.2018, оскільки в трудовій книжці наявні недоліки та відсутні відомості щодо сплати підприємством єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
На виконання ухвали суду від 16.02.2021 відповідачем було долучено до матеріалів справи № 160/2036/21 належним чином завірені матеріали пенсійної справи ОСОБА_1
25.03.2021 на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві як підстави для задоволення позову.
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.11.2020 звернулась з письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії за віком.
Листом № 0400-010303-8/110864 від 20.11.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача, що загальний страховий стаж, який дає право на призначення пенсії за віком, складає 22 роки 04 місяці 12 днів.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стаж необхідний для призначення пенсії у 2020 році складає 27 років.
У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років у призначенні пенсії позивачу відмовлено.
Відповідно до записів трудової книжки періоди роботи з 01.04.1993 по 22.05.1996, з 26.03.2003 по 08.06.2004 та з 24.01.2016 по 31.12.2018 не зараховано до страхового стажу позивача.
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку зазначеному вище, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 23 ч. 1 Європейської Соціальної Хартії (переглянутої) та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, прийнятий 09.07.2003 року (далі Закон № 1058-IV в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту ст. 5 Закону № 1058-IV, то цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Приписами статті 8 Закону № 1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Стаття 26 Закону № 1058-IV визначає порядок та умови призначення пенсії за віком особі після досягнення нею віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу.
Абзацом 2 ч. 1 ст. 26 визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з письмовою заявою про призначення пенсії за віком позивач досягнула 59 років.
Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-VІ заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 45 вищенаведеного Закону визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Відповідно до розрахунку стажу, який дає право на призначення пенсії за віком (форма РС-право), копія якого міститься в матеріалах справи, до страхового стажу позивача були зараховані наступні періоди роботи:
- з 22.01.1979 по 15.11.1987;
- з 07.12.1987 по 29.03.1993;
- з 30.03.1993 по 28.04.1993 догляд за дитиною до трьох років;
- з 12.12.1997 по 11.03.2003;
- з 01.10.2014 по 31.12.2014;
- з 23.01.2015 по 17.01.2016 безробіття;
- з 17.12.2018 по 30.11.2019;
- з 29.12.2019 по 13.09.2020.
Отже, загальний трудовий стаж позивача з урахуванням перетину періодів складає 22 роки 04 місяці 12 днів.
Таким чином, означені періоди роботи не підлягають повторному зарахуванню.
Не зараховані до страхового стажу позивача такі періоди роботи:
- з 01.04.1993 по 22.05.1996, оскільки в трудовій книжці відсутня печатка на записі про звільнення з роботи, також відповідно до відповіді Архівного відділу Нікопольської міської ради документи підтверджуючі період роботи у клубі «Юнга» відсутні;
- з 26.03.2003 по 19.03.2004, з 11.05.2004 по 08.06.2004, так як відсутня печатка на записах Нікопольського міськрайонного центру зайнятості;
- з 24.01.2016 по 31.12.2018 у зв`язку з тим, що запис № 9-10 не підтверджено довідкою підприємства, відсутні відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з ст. 48 Кодексу законів про працю України та ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637) та в п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі Інструкція № 58).
Частиною 2 п. 1 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Абзацом 1 п. 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 2.2 Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.3 Інструкції № 58 визначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Згідно з п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Пунктом 2.5 Інструкції № 58 передбачено, що з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).
Згідно з п. 2.6 Інструкції № 58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Крім цього, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1994 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
З огляду на вищенаведені норми, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах покладається саме на відповідальну особу такого підприємства.
А тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
З огляду на викладене, слід дійти висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно не було зараховано ОСОБА_1 до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи з 01.04.1993 по 22.05.1996, з 26.03.2003 по 19.03.2004, з 11.05.2004 по 08.06.2004, що на переконання суду, є безумною підставою для зобов`язання відповідача зарахувати до трудового стажу позивача вказані періоди.
Щодо періоду роботи з 24.01.2016 по 31.12.2018, суд зазначає наступне.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 22.01.1979, позивач, зокрема, працювала:
- запис № 19 від 24.01.2016: прийнята на посаду прибиральниці (наказ № 23 від 24.01.2016);
- запис № 20 від 31.12.2018: звільнена за п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін (наказ № 136 від 31.12.2018).
З пояснень позивача, судом встановлено, що в означений період остання працювала в ДП «Шахта ім. Максима Горького», яка знаходиться на території м. Донецька, тобто, на непідконтрольній українській владі території.
Підставою ж для не зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу позивача слугувало те, що наведений період роботи не підтверджений уточнюючими довідками та за вказаний період відсутня інформація щодо сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Суд критично ставиться до такої позиції відповідача.
Як вже зазначалось раніше, трудова книжка є єдиним основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Порядком № 637 визначено, що в разі відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, оскаржувані періоди роботи можуть бути підтверджені, зокрема, уточнюючими довідками.
Проте, трудова книжка позивача містить всі необхідні записи, які передбачені чинним законодавством, а тому надання уточнюючої довідки не є вирішальними документом для підтвердження оскарженого періоду роботи.
Крім цього, ст. 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
За змістом ч.ч. 1, 10, 12 ст. 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
З огляду на вищенаведені норми, суд зазначає, що відсутність інформації та документів стосовно сплати ДП «Шахта імені Максима Горького» страхових внесків, їх неналежна сплата чи ненадходження таких внесків до Пенсійного фонду не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача його періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа. Факт ненадходження відрахувань до Пенсійного фонду із зарплати позивача за відсутності його вини, не може бути підставою для відмови у зарахуванні йому стажу роботи та, відповідно, призначенні пенсії.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).
Таким чином, суд приходить до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно не зараховано до страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за віком, період роботи 24.01.2016 по 31.12.2018.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що задоволення зазначеної позовної вимоги буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та прийняттям рішення замість нього, що не входить до компетенції суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.11.2020 про призначення пенсії за віком та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській область про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , оформлене листом № 0400-010303-8/110864 від 20.11.2020.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди її роботи з 01.04.1993 по 22.05.1996, з 26.03.2003 по 19.03.2004, з 11.05.2004 по 08.06.2004, з 24.01.2016 по 31.12.2018.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.11.2020 про призначення пенсії за віком та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А. Ю. Рищенко