Справа № 440/6016/20
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.О. Кукоба
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 р. Справа № 440/6016/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2021, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/6016/20

за позовом ОСОБА_1

до Зіньківської міської ради Полтавської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Зіньківської міської ради Полтавської області (надалі також відповідач), у якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо погодження надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області ОСОБА_1 за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (ріллі), кадастровий номер :00:020:0006, розташованої за межами населених пунктів на території Зіньківської міської ради;

-зобов`язати відповідача повторно розглянути питання стосовно погодження надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області ОСОБА_1 за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (ріллі), кадастровий номер :00:020:0006, розташованої за межами населених пунктів на території Зіньківської міської ради, та прийняти рішення про погодження.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на протиправність відмови відповідача у погодженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, оскільки без одержання такого погодження Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області не вирішить питання про затвердження цього проекту.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що подана позивачем заява від 03.03.2020 про погодження регістрації проекту на земельну ділянку, відповідачем на відповідність критеріям Земельного кодексу України не перевірялась.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Зіньківської міської ради Полтавської області /а.с. 17/.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 28.12.2018 №9184-СГ позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою /а.с. 17/.

За заявою ОСОБА_1 від 15.03.2019 та відповідно до завдання на виконання робіт з розробки проекту землеустрою Державним підприємством "Полтавський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" у 2019 році розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Зіньківської міської ради Полтавської області /а.с. 24-70/.

13.11.2019 експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Царенком О.С. надано висновок №8390/82-19 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 /а.с. 35/.

28.01.2020 відомості про земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру з присвоєнням їй кадастрового номера :00:020:0006, що підтверджено копією витягу з ДЗК /а.с. 21-23/.

У подальшому позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою про затвердження проекту землеустрою, однак наказом від 12.02.2020 №4482-СГ ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, оскільки до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності при передачі у власність здійснюється за погодженням з об`єднаними територіальними громадами /а.с. 18/.

На цій підставі позивач 03.03.2020 звернувся до Зіньківського міського голови із заявою про погодження реєстрації проекту землеустрою на земельну ділянку /а.с. 91/.

Рішенням Зіньківської міської ради Полтавської області від 29.04.2020 ухвалено повернутись до розгляду питання погодження надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 після передачі земельних ділянок у комунальну власність Зінківської міської об`єднаної територіальної громади /а.с. 90/.

Крім того, рішенням від 23.09.2020 Зіньківська міська рада Полтавської області вирішила повернутись до розгляду питання погодження надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області ОСОБА_1 після узгодження із заявником місця розташування обраної ним земельної ділянки відносно до земельної ділянки кадастровий номер 00:00:020:0005 та внесення змін до Державного земельного кадастру /а.с. 99/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини між сторонами по справі, застосував відповідні норми матеріального та процесуального права та виходив з наступного.

Відповідно ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно частини четвертої цієї статті, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За змістом пункту "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною першою статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини четвертої цієї статті, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частиною шостою, сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно з частиною восьмою статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

У силу частини дев`ятої цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною шостою статті 186 Земельного кодексу України передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а відповідно до частини 6 цієї статті - підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України від 21.05.97 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (надалі - Закон №280/97-ВР) передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За змістом статті 59 Закону №280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Судовим розглядом встановлено, що у спірних відносинах позивач виявив намір набути право власності на земельну ділянку державної власності, повноваженнями з розпорядженням якою наділене Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області.

У свою чергу, погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відбувається у порядку, визначеному статтею 186-1 ЗК України, якою не передбачено участі органу місцевого самоврядування у погодженні надання у власність земельної ділянки державної власності в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства.

Натомість, у силу частини першої статті 186-1 ЗК України погодження проекту землеустрою у спірних відносинах полягало в отриманні позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації.

До матеріалів справи залучено копію висновку від 13.11.2020 №8390/82-20 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наданий експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Царенком О.С. /а.с. 35/, зі змісту якого слідує, що проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам і погоджується державним кадастровим реєстратором.

Також у цьому висновку зазначено, що обрана позивачем земельна ділянка належить до особливо цінних земель, а тому її відведення у власність потребує проведення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації /а.с. 35/.

У матеріалах справи наявна копія висновку державної експертизи землевпорядної документації від 11.12.2019 №3146, у пункті 11 якого зазначено про повернення проекту землеустрою на доопрацювання. Поряд з цим, на висновку проставлено штемпель Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з відміткою про врахування зауважень /а.с. 68-69/.

Наведене вище є підставою для висновку, що проект землеустрою про відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки погоджений у визначеному Земельним кодексом України порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у наказі від 12.02.2020 №4482-СГ на приписи розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад", оскільки отримання відповідного погодження не передбачено Земельним кодексом України.

До того ж, згадане розпорядження втратило чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 №1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин".

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, у разі незгоди з наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 12.02.2020 №4482-СГ позивач мав право оскаржити його до суду, яким не скористався.

Докази передачі обраної позивачем земельної ділянки з державної у комунальну власність на момент розгляду відповідачем звернення ОСОБА_1 від 03.03.2020 у матеріалах справи відсутні.

Правомірність наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 12.02.2020 №4482-СГ не є предметом цього спору.

Водночас, позивач не позбавлений права оскаржити до суду наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 12.02.2020 №4482-СГ, а також, у разі завершення процедури передачі обраної ним земельної ділянки з державної у комунальну власність, - подати до Зіньківської міської ради Полтавської області заяву про затвердження проекту землеустрою.

З урахуванням наведеного, за відсутності у Зіньківської міської ради Полтавської області визначених Земельним кодексом України повноважень саме на погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність позивача земельної ділянки за рахунок земель державної власності, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про безпідставність позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача в цій частині протиправною.

Відповідно не підлягає до задоволення вимога позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути питання стосовно погодження надання у власність земельної ділянки ОСОБА_1 та прийняти рішення про погодження є похідною від вимоги про визнання протиправною бездіяльності Зіньківської міської ради Полтавської області, як похідна.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 по справі № 440/6016/20 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий Г.Є. Бершов