Справа № 520/5419/2020
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 р.Справа № 520/5419/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Кулабухова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків, повний текст складено 22.02.21 року по справі № 520/5419/2020

за позовом ОСОБА_1

до Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі за текстом також - відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати Наказ начальника відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області від 26.03.2020 за № 43 "Про призначення матеріально - відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУ НП в Харківській області".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 2 Наказу начальника Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області від 26.03.2020 за № 43 "Про призначення матеріально - відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУ НП в Харківській області".

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 420 грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що відповідальним за зберігання озброєння, боєприпасів та спецзасобів в підрозділі поліції призначено (згідно з функціональними обов`язками) ще і поліцейського з обліку та збереження речових доказів та озброєння, на яку Наказом ГУНП в Харківській області від 09.12.2016 за № 333 о/с призначена старший сержант поліції ОСОБА_2 та яка є відповідальною за зберігання озброєння, боєприпасів та спецзасобів в підрозділі поліції.

Вказує, що судом першої інстанції не застосовано норму п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», за приписами якої особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі, якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей. Проте, ОСОБА_1 не давав письмового зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності і до того ж, його посада не підпадала під умови, передбачені ст. 135-1 КЗпП України.

Судом першої інстанції також не було надано жодної оцінки тому факту, що затверджені 20.01.2020 функціональні обов`язки позивача не відповідають його посадовій інструкції від 06.12.2019 та були затверджені без відповідних, попередньо внесених, змін.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач зазначив, що відповідно до Інструкції з організації забезпечення, зберігання та експлуатації озброєння в Національній поліції України, затвердженої Наказом МВС України від 11.10.2018 за № 828 та з урахуванням функціональних обов`язків начальника Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області, Наказом від 11.09.2019 за № 103 начальника СЛМТЗ капітана поліції ОСОБА_1 призначено відповідальним за озброєння відділу поліції в метрополітені та встановлено 10 - денний строк для надання на затвердження акта прийому-передачі озброєння та, у подальшому, за невиконання якого оголошено догану Наказом начальника ВП в метрополітені № 146 від 18.10.2019, з яким ОСОБА_1 ознайомився та погодився. 31.01.2020 Наказом начальника Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області № 24 на ОСОБА_1 за порушення строків та непроведення відповідних заходів з прийому-передачі майна озброєння накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, який ОСОБА_1 оскаржувався у судовому порядку. Другим апеляційним адміністративним судом відмовлено ОСОБА_1 у визнанні протиправним та скасуванні Наказу № 24 від 31.01.2020. Просить врахувати, що функціональні обов`язки, начальника сектору ЛМТЗ ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 , затверджені 20.01.2020 у встановленому порядку, але позивач відмовився ознайомлюватись з ними, про що надійшла доповідна записка завідуючої канцелярії від 21.01.2020 та складено акт про відмову капітана поліції ОСОБА_1 поставити підпис про ознайомлення з функціональними обов`язками.

Також, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Відділ поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що ухвалюючи оскаржуване рішення, Харківський окружний адміністративний суд не надав належної оцінки доказам у справі, обставинам та матеріалам, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказує на необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо того, що керівник повинен був керуватися Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 за № 447/24 та не повинен був зобов`язувати позивача укладати договір про повну матеріальну відповідальність. Зауважує на те, що зброя в поліції не може перебувати без нагляду, за її збереження повинна відповідати матеріально-відповідальна особа, призначення якої передбачено Наказом № 828, з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність. Окрім того, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність призначення ОСОБА_1 матеріально-відповідальною особою. Однак, покладання матеріальної відповідальності повинно підтверджуватися письмовим договором, тому визнання судом протиправним пункту 2 Наказу начальника Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області від 26.03.2020 за № 43 "Про призначення матеріально - відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУ НП в Харківській області" є необґрунтованим.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у позові відмовити повністю, просить розглядати справу у його відсутність.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області не скористався.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 22.06.2021 позивач та його представник підтримали свою позицію у справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що Наказом ГУ Національної поліції в Харківській області від 15.02.2017 за № 96 о/с позивача призначено на посаду начальника сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області.

20 січня 2020 року начальником відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області затверджено функціональні обов`язки начальника сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 , відповідно до яких, серед іншого позивач є відповідальним за організацію збереження озброєння, боєприпасів, спецзасобів, військово-хімічного і інженерного майна та матеріально-відповідальним за цей напрямок роботи.

Наказом начальника відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області № 43 від 26.03.2020 «Про призначення матеріально-відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області» такою особою призначено начальника сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_1 . Пункт 2 вказаного наказу містить владний припис щодо зобов`язання позивача у 10-ти денний термін з дня ознайомлення з цим наказом укласти типовий договір з ГУНП в Харківській області про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Позивач не погодився з вказаним наказом та оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування пункту 2 оскаржуваного наказу, суд першої інстанції виходив з того, що ні посада, ні робота, яку виконує позивач, не входять до Переліку посад і робіт, котрі заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на схов, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 за № 447/24, а отже покладання на позивача обов`язку укласти договір саме про повну матеріальну відповідальність суперечить вимогам діючого законодавства.

Водночас, відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції, з огляду на те, що функціональними обов`язками позивача визначено, що він є відповідальним за організацію збереження озброєння, боєприпасів, спецзасобів, військово-хімічного і інженерного майна та матеріально-відповідальним за цей напрямок роботи, дійшов висновку про правомірність призначення позивача матеріально-відповідальною особою (пункт 1 оскаржуваного наказу).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам учасників справи, колегія суддів зазначає таке.

Наказом МВС України від 11.10.2018 за № 828 затверджено Інструкцію з організації забезпечення, зберігання та експлуатації озброєння в Національній поліції України, яка визначає організацію забезпечення зброєю, боєприпасами, спеціальними засобами, засобами індивідуального захисту, приладами та іншим захисним спорядженням у Національній поліції України, їх зберігання та експлуатацію.

Відповідно до п. 1 розділу Х Інструкції № 828 контроль за організацією зберігання та обліку озброєння у територіальних (відокремлених) підрозділах покладається на керівника цього підрозділу, який відповідним наказом по органу (підрозділу) поліції призначає працівників, відповідальних за зберігання табельної вогнепальної зброї, боєприпасів, спеціальних засобів та засобів індивідуального захисту, закріплених за поліцейськими органу (підрозділу) поліції.

Начальником Відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області 20.01.2020 було затверджено функціональні обов`язки начальника сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 , з якими останній був ознайомлений 19.02.2020, проте, підпис про ознайомлення з ними не поставив, про що було складено акт про відмову.

Відповідно до функціональних обов`язків капітан поліції ОСОБА_1 є відповідальним за організацію збереження озброєння, боєприпасів, спецзасобів, військово-хімічного і інженерного майна та матеріально-відповідальним за цей напрямок роботи.

Отже, оскільки функціональними обов`язками позивача визначено, що він є відповідальним за організацію збереження озброєння, боєприпасів, спецзасобів, військово-хімічного і інженерного майна та матеріально-відповідальним за цей напрямок роботи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність призначення позивача матеріально-відповідальною особою (пункт 1 оскаржуваного наказу).

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції в цій частині, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Зі змісту функціональних обов`язків та посадової інструкції вбачається, що їх положення між собою узгоджуються та доповнюють відповідальність позивача як начальника сектора логістики та матеріально-технічного забезпечення (а.с. 9-12).

Посилання позивача на те, що відповідальним за зберігання озброєння, боєприпасів та спецзасобів в підрозділі поліції призначено (згідно з функціональними обов`язками) ще і поліцейського з обліку та збереження речових доказів та озброєння, на яку Наказом ГУНП в Харківській області від 09.12.2016 за № 333 о/с призначена старший сержант поліції ОСОБА_2 , що є відповідальною за зберігання озброєння, боєприпасів та спецзасобів в підрозділі поліції, не заслуговує на увагу, оскільки за приписами Інструкції № 828 вирішення питання призначення відповідальних осіб віднесено до компетенції керівника територіального (відокремленого) підрозділу та на спірні правовідносини не впливає.

Твердження позивача про те, що саме оскаржуваний наказ і став підставою для внесення змін до функціональних обов`язків позивача не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки спірний наказ № 43 винесений 26 березня 2020 року, тоді як внесення змін до функціональних обов`язків позивача відбулось у січні 2020 року.

Посилання позивача на те, що судом першої інстанції не застосовано норму п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», за приписами якої особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей, а ОСОБА_1 таке не надавалося, не приймаються до уваги, оскільки з огляду на встановлені обставини справи на спірні правовідносини сторін не впливають.

Разом з тим, колегією суддів ураховується, що відповідно до Інструкції з організації забезпечення, зберігання та експлуатації озброєння в Національній поліції України, затвердженої Наказом МВС України від 11.10.2018 за № 828 та з огляду на функціональні обов`язки начальника Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області, Наказом від 11.09.2019 за № 103 начальника СЛМТЗ капітана поліції ОСОБА_1 було призначено відповідальним за озброєння відділу поліції в метрополітені та встановлено 10 - денний строк для надання на затвердження акта прийому-передачі озброєння та, у подальшому, за невиконання якого оголошено догану Наказом начальника ВП в метрополітені № 146 від 18.10.2019, з яким ОСОБА_1 ознайомився та погодився. 31.01.2020 Наказом начальника Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області № 24 на ОСОБА_1 за порушення строків та непроведення відповідних заходів з прийому-передачі майна озброєння накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, який ОСОБА_1 оскаржувався у судовому порядку. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень постановою від 05.04.2021 у справі № 520/3441/2020 Другим апеляційним адміністративним судом відмовлено ОСОБА_1 у визнанні протиправним та скасуванні Наказу № 24 від 31.01.2020.

Щодо пункту 2 спірного наказу, згідно з яким позивачу наказано укласти типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, колегія суддів зазначає таке.

Проходження служби в поліції на посадах поліцейських урегульовано Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015.

Відповідно до пункту 3 розділу 2 Інструкції № 828 служба озброєння організаційно складається зі структурних підрозділів установи забезпечення Національної поліції України (далі - УЗНП), на яку відповідно до положення покладено функції із забезпечення озброєнням центрального органу управління Національної поліції України (далі - апарат поліції), її міжрегіональних територіальних органів (далі - МТО), а також за рішенням апарату поліції - територіальних органів поліції (далі - ТО); структурних підрозділів логістики та матеріально-технічного забезпечення територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів поліції, на які покладено функції із забезпечення озброєнням цих органів та їх територіальних (відокремлених) підрозділів (далі - ПЗ ТО, ПЗ МТО); структурних підрозділів логістики та матеріально-технічного забезпечення установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - УП), на які покладено функції із забезпечення їх озброєнням (далі - ПЗ УП).

За приписами абзацу третього пункту 2 розділу 1 Інструкції № 828 відповідальний за озброєння - службова особа, яка забезпечує дотримання визначеного порядку експлуатації озброєння його облік та зберігання.

Пунктом 7 розділу ІІ Інструкції № 828 передбачено, що начальники складів озброєння, а також працівники, які згідно з функціональними обов`язками відповідальні за озброєння в органах (підрозділах) поліції, є матеріально - відповідальними особами, з якими укладають відповідний договір в установленому чинним законодавством порядку.

Згідно зі ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

На цей час перелік посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність Кабінетом Міністрів України не затверджено.

Однак, ураховуючи те, що призначення позивача матеріально-відповідальною особою визнано судом правомірним (пункт 1 оскаржуваного наказу), покладання на позивача обов`язку укласти договір про повну матеріальну відповідальність, згідно з пунктом 7 розділу ІІ Інструкції № 828, відповідає вимогам діючого законодавства (пункт 2 оскаржуваного наказу).

Посилання суду першої інстанції на Перелік посад і робіт, котрі заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на схов, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 за № 447/24, є помилковим з огляду на те, що такий нормативно-правовий акт не поширюється на працівників центральних органів влади, до яких Законом України «Про Національну поліцію» віднесено поліцію.

Суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що покладення на позивача обов`язку укласти договір про повну матеріальну відповідальність суперечить вимогам діючого законодавства та безпідставно визнав оскаржуваний наказ протиправним та скасував його у відповідній частині, посилаючись на те, що ні посада, ні робота, яку виконує позивач, не входять до вказаного Переліку.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо зазначених обставин приймаються колегією суддів у якості належних.

Колегія суддів ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якшо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права в частині задоволення позовних вимог, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції у цій частині з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позовних вимог, а в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 по справі № 520/5419/2020 слід залишити без змін.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 по справі № 520/5419/2020 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу начальника Відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області від 26.03.2020 року № 43 "Про призначення матеріально - відповідальної особи у ВП в метрополітені ГУ НП в Харківській області".

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 по справі № 520/5419/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 29.06.2021 року