Справа № 942/585/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року справа №942/585/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Новопськовського районного суду Луганської області від 26 травня 2021 року у справі № 942/585/21 (суддя в І інстанції Пронька В.В.) за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просив скасувати постанову серії ДП18 №787763 від 28.04.2021, винесену поліцейським взводу роти 4 БУПП в Полтавській області сержантом поліції Сергєєвим Р.Є. (далі Поліцейський) про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.10 ст.133-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. (далі Спірна постанова); закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.04.2021 приблизно о 01 год. 00 хв. він на авто VOLKSWAGEN CRAFTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , повертався додому з поїздки до м. Києва. На 395 км автомобільної дороги Київ-Харків-Довжанський його зупинив Поліцейський, який оглянувши автомобіль, вказав на виявлені ним правопорушення, а саме: тріщина лобового скла в зоні дії склоочисників, а також здійснення перевезення пасажирів автобусом в нічний час, не обладнаним тахографом, що є порушенням п. 31.4.7 ПДР України; п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби» та п. 4 ст. 20 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі Закон № 2344-III).

Позивач вказав, що з приводу вказаних порушень ним були надані пояснення поліцейському про те, що тріщина на лобовому склі утворилася безпосередньо під час зворотної подорожі додому, замінити скло в дорозі немає жодної можливості, тож він мав намір замінити скло по приїзду до селища, в якому проживає. Щодо відсутності в автобусі тахографу позивач пояснив, що не здійснює господарської діяльності у сфері надання послуг з перевезень пасажирів автобусами, до міста Києва їздив у власних справах, та разом з ним слідували його родичі, тому при експлуатації автобусу не за комерційним призначення законодавством не передбачено встановлення тахографу, а тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.10 ст. 133-1 КУпАП.

Позивач посилався на те, що його пояснення не були взяті до уваги Поліцейським та ним безпідставно та незаконно було складено Спірну постанову, яку позивач вважав незаконною та такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що постанова винесена за відсутності доказів, що транспортний засіб, яким він керував, використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що він здійснював перевезення пасажирів автобусом в нічний час та, що технічний стан і обладнання транспортного засобу не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Крім того, позивач посилався на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проводився поверхнево і формально, йому не були роз`яснені права та під час винесення постанови не було надано можливості скористатися послугами адвоката або іншого фахівця в галузі права, що свідчить про суттєві порушення його прав.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив скасувати Спірну постанову, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч. 10 ст.133-1 КУпАП та закрити провадження у справі.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 26 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Також слід зазначити, що ухвалою місцевого суду від 20 травня 2021 року за клопотанням позивача замінено неналежного відповідача Головне управління Національної поліції в Полтавській області належним відповідачем Управлінням патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (далі ГУНП в Полтавській області).

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував, що відповідачем не надано жодних доказів, які підтверджували б факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121, ч.10 ст. 133-1 КУпАП.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з таких підстав.

Судами встановлено, що 28 квітня 2021 року Поліцейським відносно позивача було складено Спірну постанову, згідно з якою на позивача було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч. 10 ст. 133-1 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 28 квітня 2021 року о 01 год. 05 хв. на а/д М-03 сполученням «Київ-Харків-Довжанський», 395 км, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Volkswager Crafter, номерний знак НОМЕР_2 , здійснював перевезення пасажирів транспортним засобом, у якого була тріщина вітрового скла в зоні дії склоочисників, а також здійснював перевезення пасажирів у нічний час автобусом, який не був обладнаним тахографом та повіркою до нього, чим порушив п. 31.4.7 ПДР України, ДСТУ 3649:2010, ч.4 ст.20 Закону № 2344-III.

В графі «До постанови додаються» зазначено «відео з б/к BIO145».

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження в даному випадку є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.133-1 КУпАП у зв`язку з тим, що він керуючи автобусом, який не обладнаний тахографом, здійснював перевезення пасажирів в нічний час.

Так, відповідно до ч.10 ст.133-1 КУпАП перевезення пасажирів автобусами в нічний час (з двадцять другої до шостої години), крім тих, що здійснюються на маршрутах загального користування в режимі регулярних пасажирських перевезень, а також тих, що здійснюються автобусами, обладнаними тахографами, тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону № 2344-III, автобус - транспортний засіб, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння більше ніж дев`ять з місцем водія включно. Пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами. Автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до ч.4 ст.20 наведеного Закону до перевезень пасажирів автобусами у нічний час (з двадцять другої до шостої години), крім тих, що використовуються на маршрутах загального користування в режимі регулярних пасажирських перевезень, допускаються автобуси, обладнані контрольними приладами (тахографами) реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що при перевезенні пасажирів автобусом у нічний час, такий автобус має бути обов`язково обладнаний контрольними приладами (тахографами) реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв.

В свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , зазначений тип транспортного засобу Volkswager Crafter, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував позивач, автобус загальний з кількістю сидячих місць з місцем водія 22.

При цьому, позивач не заперечує той факт, що він керував автобусом в нічний час, факт наявності пасажирів в автобусі, а також відсутність в автобусі контрольного приладу (тахографу) реєстрації режимів праці та відпочинку водія.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції визнав неспроможними доводи позивача про те, що в нього відсутній обов`язок встановлювати контрольний прилад (тахограф) реєстрації режимів праці та відпочинку водія, оскільки він не здійснює господарської діяльності у сфері надання послуг з перевезень пасажирів автобусами, а також про те, що він не є перевізником у розумінні Закону № 2344-III.

Проте, з таким висновком місцевого суду не може погодитись судова колегія.

Так, ст. 133-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил надання послуг та вимог безпеки при наданні послуг з перевезення пасажирів чи вантажів автомобільним транспортом (назва статті).

Отже, визначальним для притягнення до відповідальності слугує факт надання послуг з перевезення пасажирів.

Як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджував, що не здійснює господарської діяльності у сфері надання послуг з перевезень пасажирів автобусами, до міста Києва їздив у власних справах, та разом з ним слідували його родичі.

В той же час, відповідачем не спростовано такі доводи позивача, жодних доказів на підтвердження надання ОСОБА_2 послуг з перевезення пасажирів не надано, хоча відповідно до приписів ч.2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, який досліджено апеляційним судом, таких беззаперечних доказів також не містить.

Відтак, факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10 ст. 133-1 КУпАП, є недоведеним.

З приводу притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Отже, визначальним для притягнення до відповідальності і за цією статтею слугує факт надання послуг з перевезення пасажирів.

Як зазначалось вище, жодних доказів на підтвердження надання ОСОБА_2 послуг з перевезення пасажирів відповідачем не надано.

Враховуючи викладене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції на виконання положень ст. 317 КАС України та прийняти нове, про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду за те, що позовні вимоги за результатом апеляційного перегляду задоволені, витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1135,00 грн. (за подання позову 454,00 грн., за подання апеляційної скарги 681,00 грн.) підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 139, 283, 310, 315, 317, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новопськовського районного суду Луганської області від 26 травня 2021 року у справі № 942/585/21 скасувати.

Прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.

Скасувати постанову серії ДП18 №787763 від 28.04.2021, складену відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 121, ч. 10 ст. 133-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження в справі - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (, вул. Кременчуцька, 2 В, с. Розсошенці Полтавського району, Полтавської області, 38751) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1135,00 (однієї тисячі ста тридцяти п`яти) гривень.

Повне судове рішення 30 червня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. В. Гайдар

Т. Г. Гаврищук