Справа № 500/2982/21
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2982/21

24 червня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Волинця С.А.,

представника відповідача Смільської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом № 1900-0215-8/13302 від 30.04.2021, щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Рокуб» (далі - ТОВ «Рокуб») з 01.02.1992 по 22.10.1997;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно зі статтею 26 Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) з 07.05.2021, зарахувавши до страхового стажу період роботи у ТОВ «Рокуб» з 01.02.1992 по 22.10.1997.

В обґрунтування позову зазначає, що з досягненням пенсійного віку (60 років) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком, однак відповідач відмовив у її призначенні, не зарахувавши позивачу до страхового стажу періоду роботи з 01.02.1992 по 22.10.1997 у ТОВ «Рокуб», оскільки запис про звільнення в трудовій книжці завірений печаткою УРСР, що не відповідає правилам її заповнення.

Позивач не погоджується із рішенням відповідача та вказує, що недоліки у заповненні трудової книжки не можуть були підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду до страхового стажу, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 01.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання на 24.06.2021.

23.06.2021 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив на позов, у якому останній позовних вимог не визнає та просить відмовити в їх задоволенні. Вказує, що спірний період позивачу немає можливості зарахувати, так як запис про звільнення завірений печаткою УРСР. Страховий стаж ОСОБА_1 складає 25 років 11 місяців 25 днів, що недостатньо для призначення пенсії на підставі статті 26 Закону №1058-ІV, яка визначає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Інших заяв по суті справи, крім позовної заяви та відзиву на позов, від учасників справи не надходило.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві та відзиві на позов, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 15.04.2021 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.9) та подав необхідні для цього документи, серед яких трудова книжка.

Листом Головного управління № 1900-0215-8/13302 від 30.04.2021 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. У такій відмові відповідач зазначив умови, за яких може бути призначена пенсія позивачу за віком. Так, відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV чоловіки мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу: з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років. Згідно із записами трудової книжки до страхового стажу не зараховано період роботи 01.02.1992 по 22.10.1997, оскільки запис про звільнення завірений печаткою УРСР. На момент звернення за призначенням пенсії страховий стаж позивача складає 25 років 11 місяці 25 днів, що є меншим за необхідний, а отже, для призначення пенсії за віком підстав немає (а.с.7-8).

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та стверджує, що не зарахування до його страхового стажу вказаного періоду роботи порушує її право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативі незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

У позивача є наявна трудова книжка, оригінал якої досліджено у судовому засіданні, копія долучена до матеріалів справи. Так, судом досліджено записи трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 щодо спірного періоду роботи, а саме:

Розділ «Відомості про роботу»:

Запис №9, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рокуб», 01.02.1992, прийнятий на роботу на посаду шофера, підстава: наказ №2 від 01.02.1992;

Запис №10, 22.10.1997, звільнений з роботи згідно статті 36 п.2 КЗпП України, підстава: наказ №28 від 22.10.1997 (а.с.10-11).

Записи про прийняття на роботу та звільнення засвідчені підписом директора товариства та скріплені печаткою Товариство з обмеженою відповідальністю «Рокуб».

Відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача вказаний період роботи з 01.02.1992 по 22.10.1997 в ТОВ «Рокуб», оскільки, запис про звільнення завірений печаткою УРСР.

Суд зауважує, що запис № 10 у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення його з роботи завірений печаткою Товариство з обмеженою відповідальністю «Рокуб», а не «печаткою УРСР», як зазначає відповідач. На печатці ТОВ «Рокуб» є напис «УРСР».

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності чи відсутності підстав для зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи ОСОБА_1 за таких обставин, суд проаналізував положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. <…>. Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу (пункт 2.14 Інструкції №58).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з абзацом другим пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що вимоги щодо внесення записів про звільнення з роботи та завірення печаткою запису про звільнення прямо передбачені Інструкцією № 58. Вимог до печатки, якою завіряються записи трудової книжки, Інструкція №58 не містить. Заповнюється трудова книжка відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, записи завіряються або такою особою або керівником та скріплюються печаткою. Наявність на відбитку печатки (з якої достеменно вбачається назва товариства, його адреса) напису «УРСР» не є недоліком заповнення трудової книжки і не є підставою вважати про відсутність страхового (трудового) стажу в позивача за спірний період.

У трудовій книжці позивача у відомостях про роботу записи виконані у відповідності до вимог Інструкції №58. При цьому працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також суд звертає увагу, що положення діючої на час виникнення спірних правовідносин Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 № 643 на виконання постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 № 2318-XII «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи», яка визначала порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів у штемпельно-граверних майстернях, не містили норм про недійсність фактично існуючих печаток юридичних осіб, на яких зазначений напис УРСР замість Україна.

Крім того, на позивача не покладено обов`язок щодо перевірки усіх реквізитів печатки товариства (підприємства) при внесенні записів до його трудової книжки. Такі повноваження щодо перевірки дотримання відомостей про підприємство у сфері дозвільної системи відсутні і в органів Пенсійного фонду. Відповідач перебирає на себе не притаманні йому функції.

Отже, та обставина, що керівник товариства, де працював позивач засвідчив записи в трудовій книжці печаткою, яка містила напис «УРСР», не робить запис недійсним чи неправдивим. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження його страхового (трудового) стажу. Скріплення запису про звільнення у трудовій книжці позивача відбитком печатки старого зразка, у якому міститься напис «УРСР», при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення запису, не є підставою для не зарахування спірного періоду до страхового стажу.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що періоди роботи позивача з 01.02.1992 по 22.10.1997 у ТОВ «Рокуб» підлягають зарахуванню до його страхового стажу. Відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зарахуванні вказаного періоду до страхового стажу ОСОБА_1 , викладена у листі № 1900-0215-8/13302 від 30.04.2021, є протиправною та підлягає скасуванню.

Також, наявні достатні обґрунтовані підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.02.1992 по 22.10.1997 у ТОВ «Рокуб». У цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити позивачу, пенсію за віком з 07.05.2021, то суд зазначає таке.

За нормами Закону № 1058-ІV у період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року право на призначення пенсії за віком мають чоловіки після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на призначення пенсії за віком отримав з 07.05.2021, тобто після досягнення 60 років.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з наданих відомостей з ППВП ПФУ: страховий стаж позивача, яких зарахований відповідачем, складає 25 років 11 місяців 25 днів (а.с.22).

У разі зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.02.1992 по 22.10.1997 у ТОВ «Рокуб», страховий стаж позивача, що враховується для призначення пенсії, становитиме більше 28 років та є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV.

Згідно з пунктом 1 частини першої Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону №1058-ІV вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

Матеріалами справи підтверджено, що пенсійного віку позивач набув 06.05.2021. Із заявою про призначення пенсії звернувся 15.04.2021, тобто завчасно і не пізніше трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку, тому є підстави для призначення пенсії з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

З огляду на вищезазначене, враховуючи повноваження суду, визначені пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України, позовні вимоги в цій частині слід також задовольнити та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 05.07.2021, тобто з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач не довів правомірності оскаржуваної відмови у зарахуванні визначеного періоду роботи до страхового стажу позивача та призначенні йому пенсії за віком.

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, не обґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій, недобросовісно, нерозсудливо, непропорційно.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, то відповідно до частини першої статті 139 КАС України до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір у розмірі 908,00 грн, сплачений відповідно до квитанції №56074235 від 24.05.2021 (а.с.26).

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом № 1900-0215-8/13302 від 30.04.2021, щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Рокуб» з 01.02.1992 по 22.10.1997.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.05.2021, зарахувавши до страхового стажу період роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Рокуб» з 01.02.1992 по 22.10.1997.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати у сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складений та підписаний 29 червня 2021 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.