Справа № 450/929/21
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 450/929/21 пров. № А/857/8761/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Координаційно-моніторингової митниці Держмитслужби на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 квітня 2021 року (головуючий суддя Мусієвський В.Є., м. Пустомити) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Координаційно-моніторингової митниці Держмитслужби про скасування постанови про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з позовом до Координаційно-моніторингової митниці Держмитслужби в якому просила скасувати постанову про порушення митних правил № 0003/126000/21 від 03 березня 2021 року, а провадження у справі про порушення митних правил стосовно неї закрити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 квітня 2021 року позов задоволено частково. Скасовано постанову про порушення митних правил № 0003/126000/21 від 03 березня 2021 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за порушення митних правил, передбачене ст. 485 МК України, у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 36556 грн 77 коп. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Координаційно-моніторингової митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 9454 грн, які складаються з 9000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 454 грн сплаченого судового збору.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Координаційно-моніторингова митниця Держмитслужби оскаржила його в апеляційному порядку та просить таке скасувати і постановити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що при оподаткуванні акцизним податком транспортного засобу марки «Lexus», модель «RХ350», номер кузова НОМЕР_1 , фактичний рік виготовлення 2012, у 2020 році повинна застосовуватись ставка акцизного податку із застосуванням вікового коефіцієнту (К вік), що дорівнює 7. Таким чином, загальна сума недобору митних платежів, що підлягали сплаті при оформленні вказаної митної декларації становить 12185,59 грн, тому позивача визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 36556,77 грн.

Зазначає, що жодний документ, вказаний декларантом ОСОБА_1 у митній декларації типу ІМ 40 ДЕ № UА209270/2020/003834, не містить беззаперечної інформації, що транспортний засіб марки «Lexus», модель «RХ350», номер кузова НОМЕР_1 , виготовлено у 2013 році. Разом з тим, відповідно до інформації, яка міститься на сайтах страхових аукціонів США, в розділах історій страхових, аукціонів США автомобіля: «Lexus Rх 350/Base/F Sport 2013 Silver 3.5L vin: НОМЕР_1 » викладені фото даного транспортного засобу, серед яких є фото спеціальної номерної таблички (шильдика), на якому зазначено дату виготовлення - 11/12 (листопад 2012 року). Вказаний факт є дійсно беззаперечним доказом дати виготовлення вказаного транспортного засобу, який міститься у відкритому доступі в мережі «Інтернет». Також заперечує щодо розміру витрат на правничу допомогу, оскільки детальний аналіз витраченого часу дає підстави вважати, що адвокат Дмитришин М.П. значно перебільшила щодо реально витраченого на професійну правничу допомогу часу.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою в справі про порушення митних правил № 0003/126000/21 від 03 березня 2021 року позивача визнано винною у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 36556 грн 77 коп. Згідно зазначеної постанови, 07 квітня 2020 року до Галицької митниці Держмитслужби уповноваженою особою на роботу з митницею ПП «Торгівельно-промислова фірма «Юнівес» ОСОБА_1 до митного контролю та митного оформлення подано електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ № UA209270/2020/003834 для здійснення митного оформлення товару «Легковий автомобіль, що був у використанні призначений для перевезення пасажирів, марка Lexus, модель RX350, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна: не встановлено, тип двигуна бензиновий, об`єм 3456 куб. см, потужність 199 kW, місць включаючи водія - 5, дверей - 5, кузов - універсал, рік випуску - 2013, модельний рік - 2013, колір - сірий, дата введення в експлуатацію 01 лютого 2013 року. Згідно інформації, зазначеної у графі 31 митної декларації, календарний рік виготовлення автомобіля - 2013. Відповідно до інформації, яка міститься на сайтах страхових аукціонів США, у таких наявне фото спеціальної номерної таблички (шильдика) вказаного транспортного засобу, у якому зазначено дату виготовлення « 11/12». Згідно з отриманою відповіддю від підприємства з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна» вбачається, що роком виготовлення згаданого автомобіля є 2012 рік. Таким чином, ОСОБА_1 , шляхом заявлення в митній декларації неправдивих відомостей стосовно календарного року виготовлення згаданого транспортного засобу, вчинені дії, спрямовані на зменшення розміру митних платежів на суму 12185 грн 59 коп. та вчинено порушення митних правил, передбачене ст. 485 МК України.

Згідно матеріалів справи, уповноваженою особою на роботу з митницею ПП «Торгівельно-промислова фірма «Юнівес» ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби для митного контролю та митного оформлення подано електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ № UA209270/2020/003834 для здійснення митного оформлення товару «Легковий автомобіль, що був у використанні призначений для перевезення пасажирів, марка Lexus, модель RX350, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна: не встановлено, тип двигуна - бензиновий, об`єм - 3456 куб. см, потужність - 199 kW, місць включаючи водія - 5, дверей - 5, кузов - універсал, рік випуску - 2013, модельний рік - 2013, колір - сірий, дата введення в експлуатацію 01 лютого 2013 року

Відповідно до інвойсу № 26121101 від 03 лютого 2020 року продавцем вказаного автомобіля виступила іноземна компанія «IAA Buyer Wires», а покупцем ОСОБА_2 . Роком випуску транспортного засобу значить 2013 рік.

Актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної покладі та багажу від 03 квітня 2020 року, підписаним державним інспектором Бенайтіс С.С., який проводив огляд, стверджується, що роком виготовлення вказаного автомобіля є 2013 рік, модельним роком такого є 2013 рік.

Свідоцтвом № НОМЕР_2 стверджується, що вищезгаданий транспортний засіб виготовлений у 2013 році.

Зі звіту № 610/20 про незалежну оцінку нерозмитненого бувшого у використанні пошкодженого транспортного засобу, виготовленого оцінювачем ОСОБА_3 вказаний транспортний засіб виготовлений у 2013 році, модельним роком значиться 2013 рік.

Суд першої інстанції відро вважав, що заслуговують на увагу покликання відповідача, що оцінювач ОСОБА_3 вийшов за межі своїх повноважень, визначаючи рік виготовлення транспортного засобу, оскільки ринкова вартість автомобіля прямо залежить як від року виготовлення такого, так і від модельного року. Таким чином, вказані обставини при здійсненні оцінки майна підлягають встановленню суб`єктом оціночної діяльності.

Також, суд вірно зазначив, що слід залишити поза увагою експертну довідку № 624/20 від 07 квітня 2020 року, виданої оцінювачем ОСОБА_3 , оскільки його кваліфікація як експерта не підтверджена жодними належними та допустимими доказами.

З метою перевірки правильності визначення року виготовлення зазначеного транспортного засобу Координаційно-моніторинговою митницею Держмитслужби направлено лист від 13 серпня 2020 року до офіційного імпортера «Toyota» в України Підприємству з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна» та отримано відповідь від 08 вересня 2020 року за вих. № 29537-20, у якій зазначено, що згаданий вище автомобіль виготовлений у 2012 році. Однак, у вказаній відповіді міститься застереження, відповідно до якого у підприємства немає жодного офіційного підтвердження наданої інформації та можливості її перевірити або доповнити.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції врахував, що згідно положень статті 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Для притягнення до відповідальності за ст. 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, а також наявність у діях особи особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 486 МК України, щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил згідно із ст. 489 МК України зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено судом першої інстанції , позивач з врахуванням наявних у неї документів, які подавалися у Держмитслужбу для митного оформлення згаданого автомобіля, роком виготовлення такого визначено саме 2013 рік. Згідно VIN-номеру автомобіля НОМЕР_3 , десятий символ такого «D» визначає рік виготовлення транспортного засобу та означає 2013 рік.

Суд першої інстанції вірно вважав, що не заслуговують на увагу покликання відповідача на наявність фотографії спеціальної номерної таблички (шильдика) згаданого автомобіля на сайтах американських страхових аукціонів, на яких він продавався, у якій вказано « 11/12», оскільки неможливо перевірити дійсність цих фотографій та справжність цих табличок. Крім того, зазначені таблички за своєю природою не можуть бути беззаперечним доказом дати виготовлення автомобіля, оскільки інформація, яка наявна на них, не може бути перевірена судом.

В даній спірній ситуації судом вірно враховано, що ч. 1 ст. 352 МК України передбачено, що під час проведення перевірок посадові особи органів доходів і зборів можуть використовувати документи, визначені МК України, податкову інформацію, експертні висновки, судові рішення, документально підтверджені відомості, отримані від уповноважених органів іноземних держав щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів.

Відповідно до ч. 7 ст. 54 МК України якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Окрім того, митний орган у разі сумніву щодо характеристик транспортного засобу, який ввозиться на митну територію України, має повноваження запитувати у декларанта додаткові документи або коригувати митну вартість.

Як з`ясовано судом першої інстанції, рішення про коригування митної вартості відповідачем не приймалось й додаткові документи у декларанта не запитувались.

Натомість, митний орган звернувся з листом до офіційного імпортера Підприємства з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна» для підтвердження технічних характеристик автомобіля, на підставі чого і отримана інформація про те, що він виготовлений у 2012 році.

Суд вірно вважав, що отримана від офіційного імпортера інформація не є виключним, беззаперечним і визначальним доказом винуватості позивача у порушенні митних правил та не доводить наявності у її діях умислу на ухилення від сплати митних платежів у повному обсязі, шляхом надання неправдивих відомостей щодо року виготовлення автомобіля, оскільки при митному оформленні транспортного засобу позивач керувався наявними у неї документами, з яких можливо встановити рік виготовлення автомобіля.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувана постанова митного органу підлягає скасуванню

Однак задовольняючи частково позовні вимоги суд не врахував положення п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, згідно якого за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що з урахуванням висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного суду від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, то за рахунок бюджетних асигнувань з Координаційно-моніторингової митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 слід стягнути 420,40 грн судового збору, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Разом з тим, щодо вимоги про стягнення з відповідач судових витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом в суді першої інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У силу вимог частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що розрахунок правничої допомоги у розмірі 9000 грн завищений у співвідношенні до обсягу наданих позивачу послуг..

Аналізуючи викладене, беручи до уваги положення КАС України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що розмір витрат зазначений позивачем не є пропорційний, а тому розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного вважає, що відшкодуванню підлягають судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн, оскільки такий розмір витрат є цілком обґрунтованим, а також співмірний з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 квітня 2021 року по справі № 450/929/21 слід змінити, доповнивши його резолютивну частину: «провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Координаційно-моніторингової митниці Держмитслужби () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 20 коп. та 2000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу», а у решті рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 квітня 2021 року по справі № 450/929/21 залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Координаційно-моніторингової митниці Держмитслужби задовольнити частково, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 квітня 2021 року по справі № 450/929/21 змінити, доповнивши його резолютивну частину: «провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Координаційно-моніторингової митниці Держмитслужби () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 20 коп. та 2000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу».

У решті рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 квітня 2021 року по справі № 450/929/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін