Справа № 826/12597/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року м. Київ № 826/12597/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Маруліної Л.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства "Приватна фірма "Угарет"

до Київської міської ради

про визнання протиправними та скасування рішення в частині

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Приватна фірма "Угарет" (далі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі також - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради від 15.02.2018 №42/4106 "Про надання статусу скверу земельним ділянкам на проспекті Голосіївському, 108, корпус 2 та 108, корпус 3 у Голосіївському районі міста Києва" в частині надання статусу скверу земельній ділянці кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0115.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно плану-схеми, що є додатком до рішення Київської міської ради від 15.02.2018 року №42/4106, висновується, що земельна ділянка кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0115, на якій розташована нежитлова будівля позивача, включена до складу земель, яким надано статус скверу, що порушує права позивача, як добросовісного користувача земельною ділянкою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2018 року прийнято справу до провадження та постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Через канцелярію суду 01.10.2018 року подано клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Голосіївського району м. Києва (03041, м. Київ, просп. Голосіївський, 87г).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2018 року клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, задоволено. Залучено до участі у справі Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Голосіївського району м. Києва (03041, м. Київ, просп. Голосіївський, 87г, ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Через канцелярію суду 21.09.2018 року відповідачем подано заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, яку обґрунтовано тим, що статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачає розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, предметом якої є скасування рішення органу місцевого самоврядування за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач вважає, що справа має значний суспільний інтерес, з огляду на що, подає заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 260 Кодексу адміністративного судочинства України.

Через канцелярію суду 09.10.2018 року відповідачем подано відзив, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов, зазначаючи, що рішення відповідачем прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам України, відповідно до вимог чинного законодавства, з огляду на що відсутні підстави для його скасування. Крім того, зауважено, що оскаржуваним позивачем рішенням Київської міської ради не порушено права та законні інтереси позивача, оскільки надано статус скверу земельним ділянкам за адресою: м. Київ проспект Голосіївський, 108, корпус 2 та 108, корпус 3 , а не за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський, 108/1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2018 року у задоволенні заяви Київської міської ради про розгляд справи за правилами загального позовного провадження - відмовлено.

Позивачем через канцелярію суду 26.10.2018 року подано відповідь на відзив, згідно з якою позивач зауважує, що зі змісту листа Департаменту земельних ресурсів КМДА від 06.08.2018 року №3 вбачається: «на підставі зазначеного рішення Київської міської ради земельна ділянка (кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0115) входить до території, якій надано статус скверу».

10.10.2019 року через канцелярію суду представником позивача подано клопотання про пришвидшення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, судом встановлено наступне.

Приватне підприємство приватна фірма «Угарет» є власником нежитлового будинку (літ. Б), що розташований за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, 108/1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Вказана нежитлова будівля знаходиться на земельних ділянках кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0073 та 8 000 000 000:79:336:0115.

Земельна ділянка кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0073 знаходиться у користуванні позивача на підставі договору оренди земельної ділянки.

Проектною організацією ФОП ОСОБА_1 розроблено проект землеустрою №ПЗВ-2275 від 24.11.2017 року щодо відведення ділянки приватному підприємству приватна фірма «Угарет» у користування на умовах оренди строком на 10 (десять) років для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі торгівельного призначення на просп. Голосіївському, 108/1 у Голосіївському районі м. Києва .

15.08.2017 року Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради надано висновок №17-1495-в про погодження проекту землеустрою №ПЗВ-2275 від 24.11.2017.

07.09.2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві надано висновок №8492/82-17, яким погоджено проект землеустрою №ПЗВ-2275 від 24.11.2017.

13.10.2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві сформовано витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, згідно якого земельна ділянка кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0115, що розташована за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, 108/1 відноситься до категорії земель: землі житлової та громадської забудови та має цільове призначення для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі торгівельного призначення.

15.02.2018 року Київською міською радою було прийнято рішення № 42/4106 Про надання статусу скверу земельним ділянкам на проспекті Голосіївському, 108, корпус 2 та 108, корпус 3 у Голосіївському районі м. Києва .

Пунктом 1 зазначеного рішення надано статус скверу земельним ділянкам площами 0,05 га (кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0119), 0,2 га (кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0120) та 0,08 га (кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0121) за адресою: проспект Голосіївський, 108, корпус 2 та 108, корпус 3 у Голосіївському районі м. Києва згідно з додатком до цього рішення (план-схема додається).

Згідно з план-схемою, що є додатком до рішення Київської міської ради від 15.02.2018 року №42/4106 висновується, що земельну ділянку кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0115, включено до складу земель, яким надано статус скверу.

Зі змісту листа Департаменту земельних ресурсів КМДА від 06.08.2018 року №3 висновується: «на підставі зазначеного рішення Київської міської ради земельна ділянка (кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0115) входить до території, якій надано статус скверу».

Саме у зв`язку з такою відповіддю Київської міської ради позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської міської ради відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Статтею 38 Земельного кодексу України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

До земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів (стаття 50 Земельного кодексу України).

При цьому до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Згідно з пунктом 4 рішення Київської міської ради "Про затвердження Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста" відповідно до функціонально-просторових характеристик озеленені території загального та обмеженого користування рекреаційного призначення типологічно визначаються таким чином: сквер - упорядкована озеленена територія рекреаційного призначення площею до 2,0 га.

Водночас, частиною першою статті 91 та частиною першою статті 96 Земельного кодексу України передбачено, що власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати використання їх за цільовим призначенням.

Згідно з частиною третьою статті 52 Земельного кодексу України на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; г) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно зі статтею 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

На момент прийняття Київською міською радою рішення оскаржуваного рішення про надання статусу скверу земельним ділянкам, такі ділянки вже мають відповідати трьом ознакам: установлені межі, місце розташування, визначені на неї права, тобто, бути сформовані.

Частиною першою статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 79-1 Земельного кодексу України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частині шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

З матеріалів справи висновується, що Пунктом 1 оскаржуваного рішення передбачено надання статусу скверу земельним ділянкам площами 0,05 га (кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0119), 0,02 га (кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0120) та 0,08 га (кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0121) за адресою: проспект Голосіївський, 108, корпус 2 та 108, корпус 3 у Голосіївському районі м. Києва згідно з додатком до цього рішення (план-схема додається).

Проте, в Державному земельному кадастрі відсутня інформація про земельні ділянки з кадастровими номерами 8 000 000 000:79:336:0119, 8 000 000 000:79:336:0120 та 8 000 000 000:79:336:0121, яким надано статус скверу.

Внаслідок чого, сформована земельна ділянка з кадастровим номером 8 000 000 000:79:336:0115, відповідно до плану-схеми, що є додатком до оскаржуваного рішення, входить до складу земель, яким надано статус скверу.

Отже, прийняття оскаржуваного рішення та надання статусу скверу земельним ділянкам, коди яких зазначені у пункту 1 оскаржуваного рішення порушує приписи статей 79 та 79-1 Земельного кодексу України, оскільки земельна ділянка стає об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, земельна ділянка кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0115, що розташована за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, 108/1 відноситься до категорії земель: землі житлової та громадської забудови та має цільове призначення для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі торгівельного призначення.

Зі змісту листа Департаменту земельних ресурсів КМДА від 06.08.2018 року №3 висновується: «на підставі зазначеного рішення Київської міської ради земельна ділянка (кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0115) входить до території, якій надано статус скверу».

Отже, Київською міською радою прийнято рішення, яким для однієї і тієї ж земельної ділянки визначено різне цільове призначення.

Одночасне існування таких рішень не відповідає вимогам законодавства, оскільки унеможливлює використання земельної ділянки за цільовим призначенням, що є порушенням вимог статей 91, 96 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх виведення.

Згідно статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними у порядку, визначеному законом.

Як встановлено судом, позивач є користувачем земельної ділянки, що знаходиться під нежитловою будівлею: м. Київ, просп. Голосіївський, 108/1 .

Суд звертає увагу, що первинно спірну земельну ділянку було передано в оренду позивачу.

Згідно статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

З матеріалів справи висновується, що спірну земельну ділянку було передано позивачу у користування на підставі договору оренди.

Станом на момент звернення з даним позовом до суду вказана земельна ділянка перебуває у користуванні позивача.

Включення земельної ділянки з кадастровим номером 8 000 000 000:79:336:0115 до складу земель, яким надано статус скверу згідно з оскаржуваним рішенням, носить помилковий характер, через невідповідність даних міського земельного кадастру та растрів аерофотозйомки 2014 року офіційним даним Державного земельного кадастру.

Оскільки, згідно з оскаржуваним рішенням відповідача земельну ділянку, що надана позивачу в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі торгівельного призначення, віднесено до земель рекреаційного призначення, наведене є перешкодою у реалізації позивачем права користування земельною ділянкою та порушує його права.

При вирішенні справи суд враховує необхідність відповідності дій та рішень суб`єктів владних повноважень принципу правової визначеності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

У справі Стіл та інші проти Сполученого Королівства Європейський суд з прав людини вказує, що Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Оскаржуване рішення відповідача прийнято з порушенням правової визначеності, оскільки Київською міською радою не враховано даних Державного земельного кадастру та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що доводи відповідача, наведені у відзиві на позов, не доводять правомірності прийнятого відповідачем рішення.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про доведеність позивачем заявлених вимог та необхідності задоволення адміністративного позову.

Водночас, суд наголошує, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів на спростування зазначеного судом вище.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції, що міститься в матеріалах справи, від 08.08.2018 року №26234, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 грн. що підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 243 - 246, 250, 263, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Приватного підприємства приватна фірма «Угарет» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради від 15.02.2018 №42/4106 "Про надання статусу скверу земельним ділянкам на проспекті Голосіївському, 108, корпус 2 та 108, корпус 3 у Голосіївському районі міста Києва " в частині надання статусу скверу земельній ділянці кадастровий номер 8 000 000 000:79:336:0115.

3. Стягнути на користь Приватного підприємства приватна фірма «Угарет» судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Приватне підприємство приватна фірма «Угарет» , адреса: 03127, м. Киї, просп. Голосіївський,108/1 літ. Б);

Відповідач: Київська міська рада (, адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36).

Повне судове рішення складено 29.06.2021 року

Суддя Л.О. Маруліна