Справа № 260/4320/20
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2021 року м. Ужгород№ 260/4320/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Гулай М.В.

сторони у судове засідання - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, в якому просить суд:

1. визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік";

2. зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та виплатити недоотриману частину.

Заявлені позовні вимоги позивач аргументує тим, що він є головою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області. У період з 01 січня 2020 року до 18 квітня 2020 року йому було нараховано та виплачено суддівську винагороду, для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад у розмірі 30 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року з доплатою за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу, доплати за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 15% посадового окладу, доплати за перебування на адміністративній посаді голови суду в розмірі 10% посадового окладу, та надбавки за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці в розмірі 5% посадового окладу. Однак у зв`язку набранням чинності 18 квітня 2020 року Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у квітні та до завершення карантину розмір суддівської винагороди було обмежено 10 розмірами мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року. З огляду на те, що у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року відповідач нараховував та виплачував суддівську винагороду з врахування вказаних змін, тобто у меншому розмірі вважає дії відповідача протиправними, оскільки вони суперечать положенням ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", порушують гарантії незалежності суддів, встановлені Конституцією України, а тому підлягають захисту в судовому порядку. Також звертає увагу суду на визнання Конституційним Судом України зазначених змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" неконституційними.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

29 січня 2021 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказано, що суддівська винагорода регламентується нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, а підставами для виплати такої є наявність відповідної норми закону, яка передбачає таку виплату. Однак 13 квітня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон України №553-ІХ, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено ст. 29, якою обмежено розмір, в тому числі, суддівської винагороди 10 розмірами мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року. Тому вважає, що виплата суддівської винагороди позивачу у спірний період здійснювалася правомірно на підставі зазначених законодавчих норм, а відтак відповідачем не вчинено будь-яких протиправних дій щодо звуження змісту та обсягу прав позивача. Вважає, що оскільки Закон України №553-ІХ прийнято пізніше, ніж Закон України "Про судоустрій і статус суддів", то саме його норми належить застосовувати до спірних правовідносин. При цьому звертає увагу суду на те, що положення ст. 29 Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" були визнані неконституційними тільки 28 серпня 2020 року, а тому у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року підлягали застосуванню. Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Територіальне управління ДСА нарахувати та виплатити невиплачену суму суддівської винагороди зазначає, що законодавством чітко визначено спосіб виконання подібних судових рішень, зокрема шляхом стягнення коштів з Державної судової адміністрації України, а не її з територіального управління за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Третя особа пояснення у встановлений судом строк не надала, про причини неподання не повідомила, про продовження процесуального строку для подання таких не клопотала.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначену справу до судового розгляду.

Будучи належним чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду даної справи, сторони у судове засідання не з`явилися.

Однак, в матеріалах справи містяться заяви позивача та представника відповідача про розгляд справи за їх відсутності.

У відповідності до вимоги ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" №445-VIІ від 05 вересня 2013 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) обрано на посаду судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області безстроково, що також підтверджується наказом Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2013 року № 147-К "Про зарахування до штату суду" (а.с. 12).

Наказом голови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області № 33/08-07 від 20 травня 2019 року "Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років ОСОБА_1 " позивачу встановлено щомісячну доплату з 11 травня 2019 року за вислугу років в розмірі 50% посадового окладу (а.с. 13).

Наказом голови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області № 101/2.5.1 від 27 листопада 2015 року "Про встановлення щомісячної доплати за науковий ступінь кандидата юридичних наук ОСОБА_1 " позивачу встановлено щомісячну доплату з 29 вересня 2019 року за науковий ступінь кандидата юридичних наук в розмірі 15% посадового окладу (а.с. 14).

Разом з тим, судом встановлено, що Рішенням зборів суддів Мукачівського міськрайоного суду Закарпатської області № 5 від 19 травня 2017 року позивача обрано на посаду голови Мукачівського міськрайонного суду, про що 19 травня 2017 року Мукачівським міськрайонним судом винесено наказ № 33/08-07 «Про призначення головою суду ОСОБА_1 та наказом № 35/08-07 від 22 травня 2017 року встановлено щомісячну доплату за перебування на адміністративній посаді у розмірі 10% посадового окладу судді, з 19 травня 2017 року.

Наказом в.о. голови Мукачівського міськрайонного суду № 49/08-07 від 21 липня 2017 "Про надання доступу до державної таємниці та встановлення доплати" позивачу надано допуск до державної таємниці за третьою формою, ступінь «таємно», і з 21 липня 2017 року встановлено 5% щомісячну надбавку до посадового окладу за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці (а.с. 18).

Спірні правовідносини виникли з приводу неправомірної, на думку позивача, виплати його суддівської винагороди у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року у меншому розмірі, ніж передбачено нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Питання організації судової влади, в тому числі порядок забезпечення суддів регламентуються нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1402).

Так, ст. 135 Закону №1402 унормовано розмір, склад, порядок нарахування та виплати суддівської винагороди. При цьому ч. 1 зазначеної статті визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 Закону №1402, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Ч. 3 ст. 135 Закону №1402 визначено, що базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу (ч. 5 ст. 135 Закону №1402).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на момент виникнення спірних правовідносин перебував на посаді голови суду місцевого суду, а тому базовий розмір його посадового окладу становив 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Окрім того, з огляду на наявний стаж роботи позивача встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50%.

Разом з тим, у період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Закарпатській області (далі - ТУ ДСА України в Закарпатській області) було нараховано та виплачено ОСОБА_1 суддівську винагороду в розмірі, визначеному ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", а саме: у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року.

Так, як вбачається з довідки про нараховану та виплачену ОСОБА_1 суддівську винагороду з 01 квітня 2020 по 28 серпня 2020 року, виданої ТУ ДСА України в Закарпатській області, сума обмеженого за нормами ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доходу становить 210827,18 грн. (а.с. 24).

Вказана обставина визнається відповідачем, а тому не є предметом доказування.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують норми Конституції України та гарантії незалежності суддів, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Згідно ст. 151 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління.

Наказом Державної судової адміністрації від 15.07.2015 №104 затверджено Типове положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Територіальні управління у своїй діяльності керуються Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, рішеннями з`їзду суддів України та Ради суддів України, Положенням про ДСА України, наказами ДСА України, рішеннями колегії ДСА України, іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням.

Основним завданням територіальних управлінь є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів та фінансове забезпечення місцевих загальних судів з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування.

П. 4.3 зазначеного Положення надано повноваження територіальним управлінням здійснювати функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності територіальних управлінь та місцевих загальних судів.

Отже, ТУ ДСА України в Закарпатській області є органом, уповноважений здійснювати фінансування діяльності місцевих загальних судів Закарпатської області, в тому числі, виплачувати суддівську винагороду суддям таких.

Вирішуючи питання правомірності оскаржених дій ТУ ДСА України в Закарпатській області крізь призму основних засад адміністративного судочинства, суд повинен дослідити, чи вчинені такі на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Зазначене кореспондується також з встановленим Конституцією України обов`язком будь-якого суб`єкта владних повноважень діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правомірність своїх дій ТУ ДСА України в Закарпатській області аргументує прийняттям Верховною Радою України 13 квітня 2020 року Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX (що набрав чинності 18 квітня 2020 року), яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29 наступного змісту:

"У квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).".

Отже, при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди ОСОБА_1 у період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року ТУ ДСА України в Закарпатській області керувалося не положеннями ст. 135 Закону №1402, а ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

Однак суд не може погодитися з правомірністю таких дій відповідача з вищезазначених мотивів та з огляду на те, що спеціальними законодавчими нормами, які регулюють питання виплати суддівської винагороди, в тому числі, її розмір є саме положення ст. 135 Закону №1402. Натомість сферою регулювання Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" є виключно питання бюджетних правовідносин на відповідний бюджетний рік, що неодноразово наголошувалося Конституційним Судом України.

Підтвердженням такої позиції суду є положення ст. 130 Конституції України, як норм прямої дії, та ст. 4 Закону №1402, відповідно до якої судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (ч. 2 ст. 4 Закону №1402).

У період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року будь-яких змін до Закону №1402, що б стосувалися обмеження розміру суддівської винагороди, законодавцем не приймалося, що, на думку суду, є свідченням незмінності розміру такої у спірний період.

При вирішенні даного спору суд враховує те, що суддівська винагорода в розумінні ст. 48 Закону №1402, є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу.

Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013, від 8 червня 2016 року №4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року №11-р/2018, від 18 лютого 2020 року №2-р/2020, від 11 березня 2020 року №4-р/2020).

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (рішення від 24 червня 1999 року №6-рп/99, рішення від 3 червня 2013 року №3-рп/2013, рішення від 4 грудня 2018 року №11-р/2018).

З огляду на вищенаведене суд вважає, що ТУ ДСА України в Закарпатській області при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди у спірний період повинно було керуватися саме положеннями ст. 135 Закону №1402, як спеціальними нормами.

Суд погоджується з твердженнями відповідача, що підставою для виплати суддівської винагороди є наявність відповідної норми Закону, яка передбачає таку виплату, однак вважає, що такою нормою є саме ст. 135 Закону №1402, а не положення ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

При цьому суд відхиляє посилання відповідача в обґрунтування правомірності своїх дій на необхідність застосування саме ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", як акту, що був виданий пізніше. Суд вважає, що зазначений принцип використовується тільки у разі колізії між нормативно-правовими актами, що регулюють один і той самий предмет. Разом з тим, суд зауважує, що питання визначення розміру суддівської винагороди регулюється виключно Законом №1402, що прямо передбачено ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону №1402, а тому в даному випадку колізія відсутня.

Суд зазначає, що одним із складових елементів конституційного принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності.

Конституційний Суд України зазначав, що юридичну визначеність слід розуміти через такі її складові елементи, як: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування) (рішення від 23 січня 2020 року №1-р/2020).

Європейський суд з прав людини у своїх рішення наголошував на тому, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (рішення у справі «Кечко проти України», «Сук проти України»).

За результатами розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що норми ст. 135 Закону №1402 були чинними у період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року у редакції визначення суддівської винагороди для суддів місцевого суду у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Тому суд вважає, що позивач мав легітимні очікування на отримання суддівської винагороди у передбаченого законом розмірі.

Ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, гарантує захист власності. Так, зокрема, зазначеною статтею визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № НОМЕР_1 , №71917/01 та №10260/02).

Отже, з прецедентної практики Європейського суду з прав людини вбачається, що суддівська винагорода також може розглядатися як "майно" в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підпадає під захист, гарантований цією статтею.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зазначене також кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу відповідач, як суб`єкт владних повноважень, належними та допустимими доказами не довів суду правомірність своїх дій.

Таким чином, провівши правовий аналіз обставин даної адміністративної справи крізь призму законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що дії ТУ ДСА України в Закарпатській області щодо обмеження на підставі норм ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року суддівської винагороди ОСОБА_1 є протиправними.

З огляду на встановлення судом факту порушення прав позивача на одержання суддівської винагороди у визначеному ст. 135 Закону №1402 розмірі, суд вважає, що належним способом захисту буде зобов`язання відповідача здійснити нарахування суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", та виплатити недоотриману частину суддівської винагороди в розмірі 210 827,18 грн.

При цьому суд вважає за можливе визначити конкретний розмір недоотриманої ОСОБА_1 частини суддівської винагороди з огляду на те, що розрахунок такої самостійно здійснений відповідачем у довідці № 2659 від 26 листопада 2020 року (а.с. 24).

У зв`язку з вищенаведеним суд вважає позовні вимоги належним чином обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 205, 229, 242-246, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, буд. 30, код ЄДРПОУ - 26213408) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік.

3. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, буд. 30, код ЄДРПОУ - 26213408) провести нарахування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) на підставі ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та виплатити недоотриману частину суддівської винагороди в розмірі 210 827,18 (двісті десять тисяч вісімсот двадцять сім гривень 18 коп.), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22 червня 2021 року.

СуддяС.А. Гебеш