Справа № 607/7089/21
Суддя: Вийванко О. М.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2021 Справа №607/7089/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Вийванко О.М.

при секретарі с/з Хримко У. А.

за участю

представника позивача Майки М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача УПП у Волинській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 07.04.20201 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 850,00 грн.

Вказану постанову позивач вважає такою, що була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки інспектора є несправедливими, недоведеними, необґрунтованими й такими, що не відповідають дійсності, оскільки під час винесення постанови, що оскаржується працівниками поліції йому не було роз`яснено прав та обов`язків, як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, в тому числі щодо права на залучення адвоката, права на участь у дослідженні доказів та щодо можливості заявляти клопотання. При цьому, жодних доказів під час розгляду справи поліцейським не досліджувалися.

Також вказав, що оскаржувана постанова була винесена на підставі порушення п. 2.9 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), однак позивач цього не визнає, оскільки вважає, що державний номерний знак транспортного засобу яким він керував відповідав всім вимогам. Однак інспектор поліції проігнорував його пояснення, щодо підстав зупинки транспортного засобу працівники поліції йому не надали, а також йому не було роз`яснено у чому конкретно полягала не відповідність номерного знаку вимогам стандартів та не вказано яким саме стандартам була встановлена не відповідність. Водночас, не було надано жодних доказів на підтвердження порушення позивачем ПДР України.

Позивач вважає, що працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними й допустимими доказами факту порушення ним ПДР України, жодних доказів чи пояснень свідків не додано, що не відповідає вимогам ст.ст. 251, 256, 280 КУпАП, щодо доказів у справі про адміністративне правопорушення, форми та змісту.

Відтак ОСОБА_1 вважає що оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому вказав, що під час розгляду справи водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 63 Конституції України та положень от. 268 КУпАП, позивач бажав скористатися своїми правами та надав письмові пояснення, які були враховані поліцейським під час винесення постанови. Знайомитись з матеріалами справи не бажав, адже не заперечував, що рухався з номерним знаком який не відповідає стандартам, а саме написаний «від руки» на картоні, що підтверджується відеозаписами з нагрудного відео реєстратора поліцейського Зубка В.М., який представник долучив до відзиву. Також представник відповідача вказав, що згідно зі ст. 285 КУпАП, позивача було ознайомлено зі змістом постанови та вручено копію під підпис на місці розгляду справи, порядок проведення розгляду справи поліцейським дотримано, позивач своїми правами скористався та надав письмові пояснення по даному факту, жодних інших клопотань не заявляв.

Також представник відповідача вказав, з цього ж відеозапису вбачається, що позивач визнав, що вчинив адміністративне правопорушення.

Відтак представник відповідача вважає, позивач хоче уникнути відповідальності за інкриміноване йому адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським стосовно позивача була враховано всі необхідні обставини під час розгляду справи, оскаржувану постанову було винесено відповідно до чинного законодавства, а той факт що особа не визнає факту правопорушення чи свою вину не звільняє її від притягнення до відповідальності у випадку її об`єктивної винуватості.

Також вказав, що позивач повинен розуміти що рухаючись на транспортному засобі з номерним знаком виготовленим з картону він порушує загальні вимоги до номерних знаків, а саме такий номерний знак легко пошкоджується, погано проглядається на відстані, виготовленні поза всіма встановленими законом вимогами.

Відтак представник відповідача, вважає що позовні вимоги позивача є безпідставними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому вказав, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків інспектора фактичним обставинам справи, з порушенням норм матеріально та процесуального права, а також винесеною без достатніх, допустимих, належних доказів в порушення його прав передбачених КУпАП та Конституцією України.

Тому просить позов задовольнити, визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАН № 4030983 від 07.04.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Представник позивача у судовому засідання підтримав позов та просив його задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, та просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4030983, від 07.04.2021 складеною поліцейським рядовим поліції 1 батальйону 1 роти УПП в Волинській області ДПП Зубком В.М., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст.121, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen caddy», 07.04.2021 о 00 год. 08 хв. на вул. Цяковельська, 16, м. Луцьк, з номерними знаками, які не відповідають вимогам стандартів, чим порушив п.2.9 (в) ПДР України.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

На підставі ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У силу вимог пункту 2.9 «в» ПДР України, водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий; керувати транспортним засобом, зокрема без номерного знака або з номерним знаком, що: неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Частиною шостою статті 121 КУпАП визначено, що за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим - встановлена відповідальність шляхом накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, експлуатація транспортного засобу без номерного знака (за наявності всіх інших необхідних ознак складу правопорушення), становить собою окремий склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 6 ст. 121 КУпАП.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису з нагрудного відео реєстратора поліцейського, встановлено, що позивач не заперечував що рухався з номерним знаком який не відповідає стандартам, з митниці.

Статтями 29, 33 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам, затвердженим у встановленому порядку.

Суд звертає увагу на приписи статті 37 Закону України «Про дорожній рух», якими передбачено підстави для заборони експлуатації транспортних засобів.

Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Зокрема, забороняється експлуатація незареєстрованих (не перереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Експлуатація транспортних засобів також забороняється в разі: порушення вимог щодо їх переобладнання; порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв; виявлення технічних несправностей і невідповідності вимогам правил, норм, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також неукомплектованості відповідно до призначення.

Вимоги до експлуатаційних, технічних характеристик транспортних засобів встановлюються відповідними ДСТУ затвердженими встановленому законом порядку.

Вимоги до встановлення номерних знаків закріплені в ДСТУ 3650:19 «Знаки номерні транспортних засобів - Загальні технічні умови (далі ДСТУ 3650:19), ДСТУ 4278:19 «Знаки номерні транспортних засобів - Загальні вимоги, Правила застосування (далі ДСТУ 4278:19).

При цьому, ДСТУ 4278:2012 «Дорожній транспорт. Знаки номерні транспортних засобів. Загальні технічні умови», затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 29 грудня 2012 року № 1525, встановлює типи та основні розміри, вимоги до інформаційного змісту, правила застосування державних номерних знаків для: транспортних засобів усіх типів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та які підлягають державній реєстрації і обліку: автомобілів, автобусів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів; транспортних засобів Збройних сил України; транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування: великотоннажних транспортних засобів та інших технологічних транспортних засобів, тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо - будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів.

Відповідно до ДСТУ 4278:19 номерні знаки залежно від типу мають містити інформацію щодо адміністративно-територіальної належності, порядкового номера, серії; символи державної належності, а також серійний номер.

Відповідно до п 4.1, 4.6 ДСТУ 3650:19, знаки потрібно виготовляти згідно з вимогами стандарту, за технічними умовами виробника затвердженими в установленому порядку. Літери, цифри та ребро жорсткості на знаках мають бути рельєфні (опуклі з лицьового боку) з висотою рельєфу не менше ніж 1 мм.

Пункт 4.12 ДСТУ 3650:19 встановлює вимогу, знаки мають бути тривкі до температурних впливів, ударів, згину, впливів корозії, води та палива, а також придані до чищення.

ДСТУ 4278:19 встановлено, що габаритні розміри знаків повинні відповідати встановленому стандарту.

Відповідно до постанови КМУ від 7 вересня 1998 р. N1388 із змінами «Про затвердження порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (далі постанова КМУ від 07.09.1998) власник транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представник (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).Положеннями п.п.17, 47 цієї ж постанови визначено порядок видачі номерних знаків і номерних знаків для разових поїздок.

Аналіз положень згаданого нормативно-правового акту дає підстави вважати, що позивачу після оформлення митних документів і до моменту реєстрації транспортного засобу мали бути видані, номерні знаки для разових поїздок, чого зроблено не було, через незалежні від волі позивача причини.

Доводи позивача про те, що автомобіль був тільки придбаний і розмитнений ним, не підтверджується жодним доказом, при цьому відповідач підтвердив, що така обставина, як наявність позначки у документах про відсутність номерних знаків могла мати місце.

Отже, в цьому випадку, на переконання суду, ОСОБА_1 після придбання автомобіля при наявності документів про розмитнення автомобіля з відповідною позначкою, впродовж десяти днів мав право керувати транспортним засобом без номерного знаку для разових поїздок, однак таких доказів, він суду не надав.

Суд погоджується з доводами відповідача, що згадані картонні таблички не можна вважати номерними знаками не встановленого зразку.

Розом з тим, суд відхиляє доводи позивача, щодо ненадання права на захист позивачу, оскільки останнім жодним чином не обґрунтовано, яким чином можливість використання послуг адвоката могла вплинути на зміст прийнятої постанови. Крім того, зазначені посилання не спростовують факт допущення позивачем порушення пункту 2.9 (в) ПДР України, відповідальність за яке передбачено ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Доводи позивача про те, що йому не було роз`яснено права за статтею 268 КУпАП спростовуються підписом позивача на постанові від 07.04.2021.

Отже, доводи позивача щодо порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення також не знайшли свого підтвердження. Розглядаючи справу, поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною шостою статті 121 КУпАП здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства. Працівниками поліції було надано належну оцінку зібраним доказам та прийнято рішення, яке відповідає положенням КУпАП. Доказів, які б мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено, а відтак відсутні будь-які підстави для скасування оскаржуваної постанови та задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 122 КпАП України, ст.ст. 2, 19, 132, 134, 241-251 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Залізнична, 15, м. Луцьк.

Рішення суду складено та підписано 23 червня 2021 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко