Справа № 480/106/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.О. Бондар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 р. Справа № 480/106/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 26.02.2021, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі № 480/106/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про стягнення заборгованості та компенсації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про стягнення заборгованості щомісячного довічного грошового утримання у сумі 17407,06 грн. за період з 04.12.2018 по 31.01.2019, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного довічного грошового утримання з 01.02.2019 по 30.11.2020 у сумі 1462,19 грн., всього 18869,25 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 у справі № 480/857/19 визнані протиправними дії Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не здійснення перерахунку позивачу довічного грошового утримання судді у відставці за періоди з 04.12.2018 по 31.12.2018 та з 01.01.2019 по 31.01.2019. Зобов`язано Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці за періоди з 04.12.2018 по 31.12.2018 по довідці від 18.12.2018 № 88 та з 01.01.2019 по 31.01.2019 по довідці від 29.01.2019 № 38. На виконання зазначеного рішення відповідач здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, але не виплатив заборгованість у сумі 17407,06 грн. за період з 04.12.2018 року по 31.01.2019. Крім того, у зв`язку з порушенням строків виплати вказаної суми просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів за період з 01.02.2019 по 30.11.2020 у сумі 1462,19 грн.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції. Доводами апеляційної скарги зазначено, що оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області в добровільному порядку виконало рішення рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 у справі № 480/857/19 посилаючись на на Постанову Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, яка згідно Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі №640/5248/19 визнана протиправною та нечинною апелянт вважає, що вимоги адміністративного позову у справі № 480/106/21 є самостійними та вказаний спір належить вирішувати за правилами, встановленими КАС України для розгляду позовних заяв.

Відповідач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 у справі № 480/857/19 визнані протиправними дії Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не здійснення перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці за періоди з 04.12.2018 по 31.12.2018 та з 01.01.2019 по 31.01.2019. Зобов`язано Сумське об`єднане управлінняПенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці за періоди з 04.12.2018 по 31.12.2018 по довідці від 18.12.2018 № 88 та з 01.01.2019 по 31.01.2019 по довідці від 29.01.2019 № 38.

На звернення позивачки Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області листом від 29.07.2020 повідомило, що кошти, перераховані на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 у справі № 480/857/19 в сумі 17407,06 грн. обліковуються у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області для виплати у порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

ОСОБА_1 , не погодившись з такою позицією відповідача, звернулася до суду з позовом про стягнення суми 17407,06 грн., які нараховані на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 у справі № 480/857/19, та стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного довічного грошового утримання з 01.02.2019 по 30.11.2020 в сумі 1462,19 грн., а всього 1 8869,25 грн.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року провадження у справі було закрито, на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки є постанова суду, що набрала законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Суд першої інстанції, приймаючи таке рішення, виходив із того, що питання невиконання рішень суду, ухвалених на користь позивача не можуть вирішуватись шляхом подання нового позову в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За нормами статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частинами 2 та 3 статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачено розділом IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, примусове виконання рішення суду, як завершальна стадія судового процесу, є складовою та невід`ємною частиною гарантованого державою права на захист.

Статтею 383 КАС України передбачено порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові ВС від 03.04.2019 року у справі №820/4261/18.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення позивачки з даним позовом є невиконання відповідачем рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 у справі № 480/857/19, а її вимоги про стягнення 18869,25 грн. стосуються порядку виконання вже вирішеного публічного спору.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даними вимогами, фактично просить зобов`язати відповідача виконати рішення суду, яке вже набрало законної сили і в силу приписів статей 14 та 372 КАС України повинно виконуватися відповідачем без ухвалення будь-яких додаткових судових рішень.

Звертаючись до суду з даною позовною вимогою, позивачка порушила питання, що стосуються здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі, що в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, не є окремими позовними вимогами.

Колегія суддів, проаналізувавши предмет позову у цій справі, дійшла висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення. Отже, в даній справі, що розглядається новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, а тому позивач повинна звернутись до суду в рамках адміністративної справи у справі № 480/857/19 з заявою в порядку судового контролю за виконанням рішення, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Отже, звернення позивача до суду з окремим позовом є помилковим.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 по справі № 480/106/21 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов