Справа № 520/7742/21
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

30 червня 2021 року № 520/7742/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Мар`єнко Л.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області , третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області при видачі довідки №04-52/271 від 28.02.2020 про суддівську винагороду, видану для перерахунку ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці, без урахування регіонального коефіцієнту 1,25 - протиправними;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці з урахуванням регіонального коефіцієнта - 1, 25 станом на 19.02.2020 року.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду Панченко О.В. від 07.05.2021 було відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним позовом.

У зв`язку відстороненням від посади судді Панченко О.В. та згідно розпорядження керівника апарату суду №03-05/32 від 28.05.2021, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2021, справу передано на розгляд судді Мар`єнко Л.М.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 року - прийнято адміністративну справу №520/7742/21 до провадження судді Харківського окружного адміністративного суду Мар`єнко Л.М.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.02.2020 року Територіальне управління ДСА в Харківській області відповідно до Додатку 3 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органам Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, Закону №1402-VІІІ зі змінами, рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020, видало позивачу довідку №04-52/271 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. На думку позивача, вказана довідка не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки в ній при визначенні базового розміру посадового окладу не враховано регіональний коефіцієнт 1,25.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому він адміністративний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що відповідно до ч.10 ст.135 Закону №1402-VIII, суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу. Отже, умовою для нарахування регіонального коефіцієнту є фактичне здійснення правосуддя. Проте, ОСОБА_1 не здійснює правосуддя у зв`язку зі звільненням з посади судді Ленінського районного суду м.Харкова у відставку.

Третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, - направило до суду пояснення, в яких підтримало позицію відповідача та зазначило, що до базового розміру посадового окладу судді додатково застосовуються відповідні регіональні коефіцієнти, зокрема 1,25, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. Отже, вказані коефіцієнти застосовуються виключно для суддів, які здійснюють правосуддя.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , відповідно до ст.122 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-УІ, Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22 вересня 2016 року №1600-VІІІ, з 08 жовтня 2016 року на підставі наказу голови Ленінського районного суду м. Харкова N97.2-125 від 07 жовтня 2016 року відрахований зі штату Ленінського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку та звільненням відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22 вересня 2016 року №1600-УІІІ.

Тобто, з 08 жовтня 2016 року позивач вийшов у відставку з посади судді Ленінського районного суду м. Харкова, де працював з 18.03.1999 р. по 08.10.2016 р. та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-У у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області

Згідно приписів Закону України «Про судоустрій і статус суддів», «Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці з 08.10.2016 року.

28 лютого 2020 року позивач отримав Довідку ТУ ДСА України в Харківській області «Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці» №04-52/271 від 28.02.2020 року.

Судом встановлено, що розмір щомісячного грошового утримання судді у вказаній довідці визначений без врахування регіонального коефіцієнту 1.25.

Не погоджуючись з відомостями, вказаними в довідці, позивач звернувся до Територіального управління ДСА у Харківській області з заявою про видачу нової довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням відомостей щодо розміру посадового окладу та доплати за вислугу років, регіонального коефіцієнту, визначеного статтею 135 Закону України №1402- VІІІ.

На звернення позивача, відповідач зазначив, що ДСА України листом №10-7849/20 від 17.04.2020 направила звернення до Комітету Верховної Ради України з питань правової політики щодо надання відповідних роз`яснень по застосуванню регіонального коефіцієнту при видачі довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Питання про надання довідки буде вирішено після отримання роз`яснень Комітету Верховної Ради України з питань правової політики по застосуванню регіонального коефіцієнта при видачі довідок «про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці», і після отримання роз`яснень позивача буде проінформовано додатково.

Не погодившись з такими діями відповідача, що полягають у не включенні регіонального коефіцієнту до базового посадового окладу судді, з якого розраховується щомісячне грошове утримання судді, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно зі статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Спірні відносини регулюються Законом № 1402-VIII, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Так, спір стосується застосування норм права з приводу нарахування регіонального коефіцієнту до базового розміру посадового окладу судді у відставці для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді.

Згідно з частинами 1, 2, статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Пунктом 2 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII встановлено, що базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема, судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до частини 4 статті 135 Закону №1402-VIII до базового розміру посадового окладу, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Згідно із положеннями частин п`ятої-восьмої Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Згідно з ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Цілком таємно", - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Таємно", - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Відповідно до частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII - у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Складовою суддівської винагороди є посадовий оклад.

При цьому, ч. 3 ст. 135 Закону визначено поняття базового розміру посадового окладу та ч. 4 ст. 135 Закону встановлена можливість застосування до базового розміру посадового окладу регіональних коефіцієнтів.

Зі змісту наведених приписів статті 135 Закону № 1402-VIII слід зробити висновок, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат. При цьому, посадовий оклад судді складається з базового розміру посадовою окладу судді та застосованого до нього відповідного регіонального коефіцієнту.

Тобто, передбачений частиною 4 статті 135 Закону №1402-VIII регіональний коефіцієнт є складовою частиною посадового окладу судді, а не доплатою.

З аналізу вказаних вище норм убачається, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Водночас вказаний Закон не містить застереження про те, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке виплачується у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, не включає регіональний коефіцієнт, передбачений частиною четвертою статті 135 вказаного Закону.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає помилковими доводи відповідача та третьої особи про те, що регіональний коефіцієнт (1,25) до посадового окладу, який зазначається в довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, не повинен застосовуватися, оскільки законом прямо передбачено в якості розрахункової величини для обрахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці розмір винагороди судді, який працює на відповідній посаді (ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII).

Згідно зі ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Конституційний Суд України в п. 4.1 рішення від 11 березня 2020 року в справі № 4-р/2020 з посиланням, у тому числі, на норми міжнародного права зазначив, що: «Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11 -р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018).

У рішенні від 11.03.2020 № 4-р/2020 в справі №1-304/2019 (7155/19) Конституційний Суд України висловив позицію, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу.

У виданій відповідачем довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вказано посадовий оклад на рівні 63060 грн. (а.с.9), без урахування регіонального коефіцієнту.

Суд зазначає, що оскільки, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначається відповідно до розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, то вказаний регіональний коефіцієнт повинен також враховуватися при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому, суд зазначає, що виплата регіонального коефіцієнту судді, який здійснює правосуддя, залежить від кількості населення у населеному пункті, де розташований відповідний суд.

При цьому, суд вважає помилковим доводи відповідача та третьої особи, що регіональний коефіцієнт не може враховуватися при виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки, застережень щодо застосування регіонального коефіцієнта при визначенні грошового утримання суддів у відставці, чинним як на час виходу судді у відставку, так і на час розгляду справи, законодавством не встановлено.

Так, стверджуючи про правомірність своїх дій при видачі довідки, відповідач посилається на приписи частини 10 статті 135 Закону №1402-VIII які, на його переконання, не дають права суддям у відставці на отримання доплат до посадового окладу при виплаті довічного грошового утримання, оскільки обов`язковою умовою є здійснення суддею правосуддя.

В контексті зазначеного, суд звертає увагу на висновки Конституційного Суду України (далі - Суд) у рішенні № 11-р/2018 від 04.12.2018, де Суд, для цілей застосування положень частини 1 статті 55, частини 8 статті 56, частин 1, 2 статті 89, частини 3 статті 82, частин 6, 7 статті 147, Закону №1402-VIII, встановив невідповідність Конституції України положень частини 10 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, згідно із якою, суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Аналогічного змісту норма встановлена частиною 10 статті 135 Закону №1402-VIII.

Надаючи оцінку конституційності частині 10 статті 133 Закону №2453-VI, Конституційний Суд зауважив, що випадки, коли суддя не здійснює правосуддя, поділяються на дві категорії. До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема, відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, згідно із Законом №1402-VIII нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та із неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду (частина 1 статті 55); з обов`язковим проходженням підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України (частина 8 статті 56, частини 1, 2 статті 89); з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді (частина 3 статті 82, частини 6, 7 статті 147).

Таким чином, судді у відставці не є суб`єктами правового регулювання частини 10 статті 135 Закону №1402-VIII, що свідчить про відсутність будь-яких підстав для застосування вказаної норми під час визначення права позивача на належне щомісячне довічне грошове забезпечення як судді у відставці.

Суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 143 Закон України "Про судоустрій та статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці саме у відповідному процентному співвідношенні до суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, будь-які обмеження щодо врахування регіонального коефіцієнта при визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відсутні.

Суд зазначає, що відповідач, не вказуючи у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці посадового окладу працюючого судді з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,25, обмежив позивача у праві отримувати щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі, встановленому Законом №1402-VIII, а відтак такі дії відповідача є протиправними.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 червня 2021 року по справі №420/4001/20.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що відповідач, обмежив позивача у праві отримувати щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі, встановленому Законом України "Про судоустрій та статус суддів".

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу відповідно до ч. 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 257-262, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області , третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області при видачі довідки №04-52/271 від 28.02.2020 про суддівську винагороду, видану для перерахунку ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці, без урахування регіонального коефіцієнту 1,25 - протиправними.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці з урахуванням регіонального коефіцієнта - 1, 25 станом на 19.02.2020 року.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2,м. Харків,61050, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Мар`єнко Л.М.