Справа № 160/417/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2021 року м. Дніпросправа № 160/417/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року в адміністративній справі №160/417/21 (головуючий суддя першої інстанції Сидоренко Д.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач 12.01.2021 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за затримку у виплаті грошової компенсації, яка була нарахована та виплачена йому відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/6482/20 від 07.10.2020 року за період з 26.04.2018 року по 27.11.2020 року, виходячи із середньоденного грошового забезпечення станом за останні 2 місяці до дати звільнення та у відповідності до довідки №13/13-320 від 04.05.2020 року, що надана відповідачем;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за затримку у виплаті грошової компенсації, яка нарахована та виплачена йому відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/6482/20 від 07.10.2020 року за період з 26.04.2018 року по 27.11.2020 року, виходячи із середньоденного грошового забезпечення станом за останні 2 місяці до дати звільнення та у відповідності до довідки №13/13-320 від 04.05.2020 року, що надана відповідачем.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року у справі №160/6482/20 йому проведено виплату грошової компенсації за затримку грошових коштів за невикористані додаткові дні оплачуваної відпустки. Враховуючи, що відповідач виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, за рішенням суду у справі №160/6482/20, а не в день звільнення з військової служби, відповідачем допущено у даному випадку протиправну бездіяльність, порушено приписи ст. ст. 116, 117 КЗпП України в частині строків виплати позивачу грошової компенсації та порушено право на соціальний захист, зокрема, на своєчасне отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року у задоволенні позовної заяви відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, зазначених в позові.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з невірним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права та є необгрунтованим. Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції в даній справ ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження. У суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з витягом із наказу Голови адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 17.04.2018 року №17 відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підполковника ОСОБА_1 , начальника зв`язку штабу управління 26 об`єднаного загону звільнено з військової служби у запас збройних сил України за підпунктом «Ї» пункту 1 частини 8 (військовослужбовці, які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився та не висловили бажання продовжувати військову службу (а.с.21).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26 квітня 2018 року №80 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , знято з усіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Новокодацького РВК міста Дніпра, про що свідчить витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.22).

16.03.2020 року позивач звернувся до відповідача щодо надання інформації стосовно додаткової відпустки за період проходження військової служби за період з 2015 року по 2018 рік та виплати за цей період грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за цей період (а.с.15).

19.03.2020 року позивачу надано відповідь, згідно якої у фінансово-економічній службі частини відсутній рапорт ОСОБА_1 (у рік звільнення з військової служби) про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Виплату компенсації в таких випадках, можливо здійснити на підставі відповідного рішення суду після набрання ним законної сили.

Вказану відмову відповідача ОСОБА_1 оскаржив до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року у справі №160/6482/20 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та випатити грошову компенсацію за невикористану ОСОБА_1 додаткову оплачувану відпустку за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпеченняч станом на день звільнення позивача з війькової служби, тобто станом на 26.04.2018 року.

Згідно тексту адміністративного позову, відповідач виконав зазначене вище рішення суду 27.11.2020 року.

Вважаючи протиправною бездіяльність щодо невиплати в день виключення зі списків частини грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що за наявності спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, в розумінні ст.117 КЗпП України, є безпідставним. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року (справа №810/1543/17). В даному випадку у справі №160/6482/20 мав місце спір щодо належних позивачеві сум виплати складових грошового забезпечення при звільненні. У рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року у справі №160/6482/20 вже надавалась правова оцінка бездіяльності відповідача щодо невиплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів виходить з такого.

Предметом даного адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі №4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Слід зазначити, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №815/2681/17, у постанові від 22 січня 2020 року у справі №620/1982/19, у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20.

За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 цього Кодексу).

У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 звільнений з військової служби наказом Голови адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 17.04.2018 року №17 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26 квітня 2018 року виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , знятий з усіх видів забезпечення.

Як зазначає сам позивач в апеляційній скарзі, остаточний розрахунок з ним відповідач провів 27.11.2020 року, проте до суду з цим позовом позивач звернувся лише 12.01.2021 року, тобто більш як через місяць після отримання належних йому коштів в рахунок компенсації за додаткову відпустку.

Вказане підтверджується і випискою з рахунку позивача у банку, згідно якої нарахована за рішенням суду компенсація в розмірі 24705,63 грн. зарахована на рахунок позивача в листопаді 2020 року (а.с.32).

Зважаючи на обставини цієї справи у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, колегія суддів приходить до переконання про необхідність залишення позову без розгляду, а також зауважує що позивачем не наведено обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів.

В аспекті наведеного слід зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку. Будь-яких поважних причин пропуску такого строку позивачем не зазначено та судом апеляційної інстанції з матеріалів справи не встановлено.

З урахуванням викладеного, зважаючи на обставини цієї справи у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував, що даний позов подано з порушенням строку звернення до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, ч.1 ст.319 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та прийняти нове рішення про залишення позовних вимог без розгляду, оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Керуючись статтями 77, 240, 243, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року в адміністративній справі №160/417/21 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року в адміністративній справі № 160/417/21 скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак