Справа № 280/2655/21
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 червня 2021 року Справа № 280/2655/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вичинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, викладену у листі від 18.12.2020 року №0800-02-15-8/69000 щодо призначення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового та трудового стажу згідно Списку № 2 період роботи ОСОБА_1 з 03.08.1987 по 23.09.1987 на посаді слюсаря з ремонту металургійного устаткування теплоенергослужби конверторного цеху як слюсаря чергового та ремонтного; з 15.08.1988 по 23.09.1988 на посаді слюсаря-ремонтника конверторного цеху як слюсаря чергового та ремонтного; з 01.08.1989 по 30.06.1992 на посаді майстра з ремонту металургійного устаткування теплоенергослужби конверторного цеху в чорній металургії, як майстру з ремонту устаткування; з 01.09.1992 по 31.12.1992 на посаді майстра з ремонту металургійного устаткування теплоенергослужби конверторного цеху в чорній металургії, як майстра з ремонту устаткування; з 01.01.1993 по 31.10.2000 на посаді механіка теплоенергослужби конверторного цеху в чорній металургії; з 01.11.2000 по 12.04.2005 на посаді механіка конверторного цеху; з 01.09.2005 по 19.10.2007 на посаді механіка конверторного цеху;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового та трудового стажу згідно Списку № 1 період роботи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 01.07.1992 по 31.08.1992 на посаді слюсаря-ремонтника теплоенергослужби конверторного цеху в металургійному виробництві; з 13.04.2005 по 31.08.2005 на посаді слюсаря-ремонтника теплоенергослужби конверторного цеху;

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 08.12.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та подав відповідний пакет документів. Однак, відповідачем було відмовлено у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах у зв`язку з тим, що пільговий стаж позивача становить 8 років 9 місяців 19 днів та є недостатнім для призначення пенсії. Уточнюючі довідки № 26100/2929 від 03.06.2020 року, №26100/2860 від 28.05.2020 року, видані ФІЛІАЛОМ №2 ЄНАКІЇВСЬКОГО МЕТАЛУРГІЙНОГО ЗАВОДУ ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВНЕШТОРГСЕРВІС», подані позивачем для підтвердження пільгового стажу, не прийняті у зв`язку з тим, що підготовлені та видані підприємством з територій, які не підконтрольні українській владі та в силу приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року за № 595 з 01.01.2014 не підлягають реєстрації та виконанню. Просив з урахуванням відповіді на відзив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 06.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Представник відповідача проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.23193 від 23.04.2021 ), відповідно до якого зазначено, що довідки, видані ФІЛІАЛОМ №2 ЄНАКІЇВСЬКОГО МЕТАЛУРГІЙНОГО ЗАВОДУ ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВНЕШТОРГСЕРВІС» не можуть бути враховані, оскільки, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 за № 595 з 01.01.2014 довідки чи інші документи, підготовлені або видані підприємствами з територій, які не підконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню. Відтак, підтверджений пільговий стаж позивача становить 8 років 9 місяців 19 днів.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Позивач зареєстрований в м. Єнакієво та перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 .

08.12.2020 позивач звернувся до відповідача (відділу обслуговування громадян № 12 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та подав відповідний пакет документів. На підтвердження стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, разом із заявою про призначення пенсії позивачем було подано уточнюючі довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, видані ФІЛІАЛОМ №2 ЄНАКІЇВСЬКОГО МЕТАЛУРГІЙНОГО ЗАВОДУ ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВНЕШТОРГСЕРВІС».

Відповідачем листом від 18.12.2020 повідомлено, що позивачу відмовлено у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах у зв`язку з тим, що пільговий стаж позивача становить 8 років 9 місяців 19 днів та є недостатнім для призначення пенсії.

Уточнюючі довідки № 26100/2929 від 03.06.2020, №26100/2860 від 28.05.2020, видані ФІЛІАЛОМ №2 ЄНАКІЇВСЬКОГО МЕТАЛУРГІЙНОГО ЗАВОДУ ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВНЕШТОРГСЕРВІС», подані позивачем для підтвердження пільгового стажу, не прийняті у зв`язку з тим, що підготовлені та видані підприємством з територій, які не підконтрольні українській владі та в силу приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 за № 595 з 01.01.2014 не підлягають реєстрації та виконанню.

Не погоджуючись з таким рішенням позивач звернувся до суду з позовною заявою.

За приписами статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок.

Відтак, для призначення пенсії за віком на пільгових умовах працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 в період з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року (дата звернення позивача із заявою - 08.12.2020 року) є необхідним дотримання трьох обов`язкових умов, а саме досягнення особою 55 років, наявність страхового стажу не менше 28 років у чоловіків з них не менше 12 років 6 місяців на роботах за Списком №2.

Судом встановлено, що станом на 08.12.2020 позивачу виповнилося 55 років.

Щодо питання обчислення страхового стажу позивача за Списком№2 суд зазначає наступне. За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637 (далі - Порядок №637) встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

На підтвердження стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 позивачем було подано уточнюючі довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, видані ФІЛІАЛОМ №2 ЄНАКІЇВСЬКОГО МЕТАЛУРГІЙНОГО ЗАВОДУ ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВНЕШТОРГСЕРВІС», а саме № 26100/2929 від 03.06.2020, яка підтверджує стаж позивача за період з 03.08.1987 по 23.09.1987 на посаді слюсаря з ремонту металургійного устаткування теплоенергослужби конверторного цеху, як слюсар черговий та ремонтний, бригадири слюсарів, що відноситься до списку № 2, розділу IV, підрозділу 2, пункту а, де Позивач працював повний робочий день; з 15.08.1988 по 23.09.1988 на посаді слюсаря-ремонтника конверторного цеху як слюсар черговий та ремонтний, бригадири слюсарів, що відноситься до списку № 2, розділу IV, підрозділу 2, пункту а, де Позивач працював повний робочий день; з 01.08.1989 по 30.06.1992 на посаді майстра з ремонту металургійного устаткування теплоенергослужби конверторного цеху в чорній металургії, як майстер з ремонту устаткування, що відноситься до списку № 2, розділу IІІ, підрозділу 2, пункту б, коду 2040200б-23362, де Позивач працював повний робочий день; з 01.07.1992 по 31.08.1992 на посаді слюсаря-ремонтника теплоенергослужби конверторного цеху в металургійному виробництві, зайнятого ремонтом обладнання в місцях його встановлення на дільницях (робочих місцях) діючих виробництв, де основні робітники, які здійснюють технологічний процес, користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 1, що відноситься до списку №1, розділу IІІ, підрозділу 2, пункту а, коду 1030200а-1753а, де Позивач працював повний робочий день; з 01.09.1992 по 31.12.1992 на посаді майстра з ремонту металургійного устаткування теплоенергослужби конверторного цеху в чорній металургії, як майстер з ремонту устаткування, що відноситься до списку № 2, розділу IІІ, підрозділу 2, пункту б, коду 2040200б-23362, де Позивач працював повний робочий день; з 01.01.1993 по 31.10.2000 на посаді механіка теплоенергослужби конверторного цеху в чорній металургії, що відноситься до списку № 2, розділу IІІ, підрозділу 2, пункту б, коду 2040200б-23616, де Позивач працював повний робочий день та №26100/2860 від 28.05.2020 року, яка підтверджує стаж за період з 01.11.2000 по 12.04.2005 на посаді механіка конверторного цеху, що відноситься до списку № 2, розділу IІІ, підрозділу 2, пункту б, позиції 3.2б, де Позивач працював повний робочий день; з 13.04.2005 по 31.08.2005 на посаді слюсаря-ремонтника теплоенергослужби конверторного цеху, зайнятий ремонтом металургійного обладнання в місцях його встановлення на дільницях (робочих місцях) діючих виробництв, де основні робітники, які здійснюють технологічний процес, користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 1, що відноситься до списку № 1, розділу IІІ, підрозділу 2, пункту а, позиція 3.2.а-3, де Позивач працював повний робочий день; з 01.09.2005 року по 19.10.2007 року на посаді механіка конверторного цеху, що відноситься до списку № 2, розділу IІІ, підрозділу 2, пункту б, позиції 3.2б, де Позивач працював повний робочий день.

Судом встановлено, що у вищезазначених довідках містяться всі необхідні дані, визначені положеннями Порядку № 637, а саме періоди роботи, професія; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, номер списку, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначені довідки.

Форма довідок №26100/2860 від 28.05.2020, №26100/907 від 11.02.2020, № 26100/2929 від 03.06.2020 року, 26100/879 від 09.02.2021 повністю відповідає формі, затвердженій Додатком № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 за № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок 383). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 за №442(далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Зазначена постанова набула чинності з 21 серпня 1992 року. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Відповідно до пункту 9 Порядку проведення атестації робочих місць підставою для зарахування пільгового стажу роботи після 21 серпня 1992 року є наказ по підприємству, організації про результати атестації робочих місць.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Відтак, суд приходить до висновку, що необхідними умовами для виникнення у позивача права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці (після 21 серпня 1992 року).

Згідно довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 26100/2929 від 03.06.2020 року, 26100/879 від 09.02.2021, №26100/2860 від 28.05.2020, №26100/907 від 11.02.2021 року, виданих ФІЛІАЛОМ №2 ЄНАКІЇВСЬКОГО МЕТАЛУРГІЙНОГО ЗАВОДУ ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВНЕШТОРГСЕРВІС» атестація робочих місць проведена згідно наказів № 430 від 24.07.1995, № 744 від 31.10.2000, № 79 від 01.12.2000 , № 298 від 28.10.2005.

Проведення атестації також підтверджується Виписками з наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці за вих. №26100/2926 від 03.06.2020, вих. № 26100/891 від 10.02.2021 та за вих. № 26100/2856 від 28.05.2020, вих. № 26100/913 від 12.02.2021

З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку, що атестація робочих місць за умовами праці була здійснена у строки, визначені чинним законодавством, що дає правові підстави для зарахування позивачу всього періоду роботи на відповідних посадах за Списком №2 в період з 03.08.1987 по 23.09.1987, 15.08.1988 по 23.09.1988, 01.08.1989 року по 30.06.1992 , з 01.09.1992 по 31.12.1992 року, з 01.01.1993 по 31.10.2000, з 01.11.2000 по 12.04.2005, з 01.09.2005 по 19.10.2007 та за Списком №1 в період з 01.07.1992 по 31.08.1992, з 13.04.2005 року по 31.08.2005.

Відтак, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у віці 55 років, маючи загальний страховий стаж більше 28 років, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З приводу аргументів відповідача про те, що довідки та виписки з наказів, додані до адміністративного позову, датовані 09.02.2021, 11.02.2021, 10.02.2021, 12.02.2021 тобто датою пізнішою за дату звернення із заявою про призначення пенсії суд зазначає про те, що довідки додані до адміністративного позову є ідентичними довідкам №26100/2929 від 03.06.2020, №26100/2860 від 28.05.2020 , випискам з наказів № 26100/2926 від 03.06.2020, №26100/2856 від 28.05.2020.

Щодо тверджень відповідача про відсутність законних підстав для врахування даних, зазначених у довідках, виданих підприємствами, розташованими на тимчасово окупованій території України суд виходить з наступного.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Суд зазначає, що відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Враховуючи наведене суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 18.04.2019 по справі № 344/16404/16-а.

Суд приходить до висновку, що довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №26100/2929 від 03.06.2020, 26100/879 від 09.02.2021, №26100/2860 від 28.05.2020, 26100/879 від 09.02.2021, виписки з наказів №26100/2926 від 03.06.2020, № 26100/891 від 10.02.2021 року, №26100/2856 від 28.05.2020, №26100/913 від 12.02.2021 року, видані ФІЛІАЛОМ №2 ЄНАКІЇВСЬКОГО МЕТАЛУРГІЙНОГО ЗАВОДУ ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВНЕШТОРГСЕРВІС», а не органами, чи їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території в розумінні статті 9 Закону № 1207-VII.

З урахуванням вищевикладеного, в супереч гарантованому статтею 46 Конституції України праву громадян на соціальний захист, відповідач безпідставно не врахував всі обставини, при вирішенні питання про призначення пільгової пенсії.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року (справа «Кечко проти України») зазначено, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, Позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року по справі №569/15943/16-а, «…відсутність у відповідача можливості перевірити достовірність наданих позивачем документів, які підтверджують його право на пільгову пенсію, внаслідок проведення антитерористичної операції та знаходження підприємств на тимчасово окупованій території, не може порушувати його право на отримання пенсії».

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що не зараховуючи позивачеві пільговий стаж згідно наданих довідок, відповідач діяв необґрунтовано, а отже порушені права позивача підлягають захисту.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість свої дій, а тому суд вважає, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивачем у зв`язку із розглядом даної адміністративної справи понесено витрати професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

При цьому, відповідно до наданих до матеріалів справи розрахунків, витрати на правничу допомогу складаються з складання позовної заяви у сумі 3000,00 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

Суд вважає, що в даному випадку, зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. є неспівмірними з обсягом наданих послуг, у зв`язку з чим підлягають зменшенню.

Крім того, при звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00, 00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн., та судовий збір сплачений позивачем в розмірі 908,00 грн., які стягується, відповідно до статті 139 КАС України, на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем по справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 132, 139, 143, 241, 243-246, 255, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, викладену у листі від 18.12.2020 року №0800-02-15-8/69000 щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового та трудового стажу згідно Списку № 2 період роботи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 03.08.1987 по 23.09.1987 на посаді слюсаря з ремонту металургійного устаткування теплоенергослужби конверторного цеху як слюсаря чергового та ремонтного; з 15.08.1988 по 23.09.1988 на посаді слюсаря-ремонтника конверторного цеху як слюсаря чергового та ремонтного; з 01.08.1989 по 30.06.1992 на посаді майстра з ремонту металургійного устаткування теплоенергослужби конверторного цеху в чорній металургії, як майстру з ремонту устаткування; з 01.09.1992 року по 31.12.1992 на посаді майстра з ремонту металургійного устаткування теплоенергослужби конверторного цеху в чорній металургії, як майстра з ремонту устаткування; з 01.01.1993 року по 31.10.2000 на посаді механіка теплоенергослужби конверторного цеху в чорній металургії; з 01.11.2000 по 12.04.2005 на посаді механіка конверторного цеху; з 01.09.2005 по 19.10.2007 на посаді механіка конверторного цеху.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового та трудового стажу згідно Списку № 1 період роботи ОСОБА_1 з 01.07.1992 по 31.08.1992 на посаді слюсаря-ремонтника теплоенергослужби конверторного цеху в металургійному виробництві; з 13.04.2005 по 31.08.2005 на посаді слюсаря-ремонтника теплоенергослужби конверторного цеху.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд.158-б, ).

В іншій частині вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В.Стрельнікова