Справа № 243/4007/21
Суддя: Мінаєв І. М.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 243/4007/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Мінаєв І.М.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Д.В.,

представника позивача Степанченка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Слов`янську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, за участю третьої особи Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

21 квітня 2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом про скасування постанови поліцейського Федоренко С.В. , мотивуючи свої вимоги порушенням такими протиправними діями суб`єкта владних повноважень його прав та законних інтересів щодо незаконного притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що 12.04.2021 відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, згідно з якою він був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а саме перевищенні у населеному пункті - у м.Маріуполь Донецької області на 28 км/год. швидкісного режиму. Зазначену постанову вважає незаконною та протиправною оскільки прилад TruCam LTI 20/20 TC000587, яким було зафіксовано перевищення ним дозволеної швидкості руху транспортного засобу, виключено з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, тому показання швидкості руху, що зафіксовані цим приладом, не є належним доказом порушення ним ПДР. Окрім того, постанова про накладення адміністративного стягнення не відповідає вимогам наказу МВС України № 1395 від 07.11.2015, а справу розглянуто на місці скоєння правопорушення. Поліцейський порушив порядок розгляду справи, після зупинки транспортного засобу не повідомив про причину зупинки, яке правопорушення було вчинено. Після зупинки він надав поліцейським документи на автомобіль та водійське посвідчення, а в цей час інший інспектор поліції вказав на зупинку транспортного засобу, якого він зафіксував за допомогою приладу, але останній не зупинився. Поліцейський без надання пояснень разом з іншим поліцейським сіли в службовий автомобіль та поїхали з місця, в той час як позивач залишився на місці зупинки, де чекав на поліцейських більше години, але вони так і не повернулися. 15.04.2021 в управлінні патрульної поліції в Донецькій області він отримав копію постанови про накладення адміністративного стягнення, в якій вказано, що він відмовився від отримання цієї постанови. Посилаючись на наведені обставини, просив скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, а провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення.

Позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні. Представник позивача адвокат Степанченко А.С., який діє на підставі ордеру ДН № 139999 від 15.05.2021, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що електронні докази не допустимі, оскільки не засвідчені електронним цифровим підписом. Окрім того, відповідачем не надано повного запису розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Представник відповідача Рябко І.О., яка діє на підставі довіреності юридичної особи від 29.12.2020, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, про причини неявки суду не повідомила. Суд не вбачає перешкод для розгляду справи за відсутністю представника відповідача, з урахуванням поданого відповідачем відзиву.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги не визнаються. На обґрунтування такої позиції представник відповідача зазначає, що під час несення служби в м.Маріуполь по вул.Макара Мазая, біля буд.8А, 12.04.2021 екіпажем "Чайка" за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000587) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме водій транспортного засобу ВАЗ 211010 з номерним знаком на синьому фоні 2698 рухався зі швидкістю 78 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 28 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України, після чого на підставі ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" транспортний засіб було зупинено поліцейськими. Ці обставини зафіксовані на відеозаписі, що доданий до відзиву, тому наведені позивачем порушення з боку працівників поліції є недоведеними та спростованими. Постанова відповідає вимогам чинного законодавства, в ній містяться відомості про особу, яка її склала, дату розгляду справи, місце скоєння правопорушення, відомості про особу, що скоїла правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи, зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте по справі рішення. Крім того, постанова містить відомості про вимірювання швидкості приладом TruCam LTI 0/20 № ТС000587. Твердження позивача про порушення його прав через розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу є необґрунтованими. Посилаючись на наведені обставини, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання суду не надала.

Судом було задоволено клопотання про виклик і допит свідка Федоренко С.В. , однак цей свідок чотири рази до суду не з`явилася у зв`язку з перебуванням у тривалому відрядженні, тому з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без заслуховування пояснень зазначеного свідка.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об?єктивно оцінивши докази, надані сторонами, суд встановив наступне.

Постановою від 12.04.2021 серії ДПО18 № 696096, винесеною поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Донецькій області ДПП капралом поліції Федоренко С.В. до водія транспортного засобу ОСОБА_1 на підставі розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення застосовано за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. При викладенні суті скоєного правопорушення у постанові зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 211010, державний номер НОМЕР_1 (на синьому фоні), 12.04.2021 о 12 годині 57 хвилин у м.Маріуполь по вул.Макара Мазая, біля буд.8-А, та перевищив встановлене обмеження швидкості на 28 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України (а.с.4).

Частиною першою статті 122 КУпАП визначена адміністративна відповідальність водіїв транспортних засобів за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно п.12.4 Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до вимог ч.3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право: залишити рішення суб?єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб?єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб?єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно ст.31 цього Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 цього ж Закону передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Статтею 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

За унормуванням ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно оскаржуваної постанови, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, за перевищення встановленої швидкості руху в межах населеного пункту.

Суд звертає увагу на те, що наявний у матеріалах справи фотознімок, який здійснений сертифікованим приладом TruCam LTI 20/20 № ТС000587 зафіксував, що автомобіль ВАЗ 211010, реєстраційний номер НОМЕР_2 дійсно рухався зі швидкістю 78 км/год, та перевищив при цьому встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті більше ніж на 20 км/год.

Швидкість вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20 № ТС000587.

Щодо доводу позивача, що показання отриманні за допомогою приладу Trucam LTI 20/20 не можуть братися до уваги, суд зазначає наступне.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UА-МІ/1-2903-2012 від 29.08.2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam", який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №437 від 05.04.2012 та становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №193 від 08.02.2016.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/18780, виданого ДП "Укрметртестстандарт" та чинного до 21.05.2021, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №ТС 000587, є придатним до застосування.

Отже, лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Відповідно до Інструкції виробника Laser Technology Іnс, США, використання лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 передбачає можливість використання цього приладу в автоматичному режимі, вказаний режим дозволяє автоматично фіксувати номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 може використовуватись як в мобільному, так і в статичному положенні. Тобто, поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Під час фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад автоматично здійснює фотографування транспортного засобу порушника. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, а також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Таким чином, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Отже, покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Так, в матеріалах справи наявний диск DVD-R з відеофайлами (а.с.50), який було досліджено судом.

З відеозапису "_В9000_0412_125747.avi" вбачається, що транспортний засіб ВАЗ 211010, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухається по проїзній частині. З відеозапису ".mov" вбачається, що працівниками поліції був зупинений водій транспортного засобу ВАЗ 211010, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в ході спілкування працівники поліції повідомили водія про перевищення швидкості, водій відповів, що він має несправний спідометр, тому не знає з якою швидкістю рухається.

Також на диску DVD-R міститься фотофайл "2698", з якого вбачається, що лазерним вимірювачем швидкості зафіксовано, що автомобіль марки ВАЗ 211010, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 78 км/год. Слід зазначити, що дата, час, транспортний засіб (модель, номерний знак), швидкість, а також номер лазерного вимірювача швидкості ТС000587, які зазначені на фотофайлі диску DVD-R та фотознімку у матеріалах справи (а.с.45) відповідають даним, які зазначені у постанові серії ДПО18 №696096 від 12.04.2021.

Вказаний відеодоказ та фотодоказ суд приймає як належні та допустимі, оскільки відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, містяться в постанові серії ДПО18 №696096 від 12.04.2021. При цьому суд відхиляє доводи представника позивача щодо недопустимості зазначених відеозаписів як доказів з підстав відсутності їх засвідчення власним електронним підписом, оскільки фіксація фактичних обставин здійснювалася за допомогою бодікамери поліцейських та лазерного вимірювача швидкості, ці докази надані суду на відповідному носії, який вже є матеріальним доказом і зберігається в матеріалах справи.

Суд вважає, що відповідач діяв у спосіб, передбачений законами України та правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки. Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог ПДР України.

Як зазначає позивач ОСОБА_1 у позовній заяві, поліцейським незаконно було розглянуто справу на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, що суперечить рішенню Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. Оцінюючи доводи позивача в цій частині, суд виходить з наступного.

Зі змісту рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. вбачається, що складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу. Таким чином, аналізуючи зміст вищезазначеного рішення Конституційного суду України, суд приходить до переконання, що розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення (у скороченому провадженні без складання протоколу про адміністративне правопорушення) відбувається лише за адміністративні правопорушення, визначені законом.

Після ухвалення 26 травня 2015 року Конституційним судом України цього рішення 14 липня 2015 року Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" за № 596 - VІІІ, відповідно до п.38 ч.1 якого до ст.258 КУпАП внесено зміни, а саме, після частини першої доповнено новою частиною такого змісту: "Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі". Зазначений закон набрав чинності 08 серпня 2015 року.

Статтею 222 КУпАП визначено перелік адміністративних правопорушень, які належать до підвідомчості органів Національної поліції України, до яких належить зокрема адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 р. (далі - Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компентенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених деякими статтями КУпАП, у тому числі і ч.1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до п.2 розділу ІІІ цієї Інструкції постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходить до переконання, що законодавчо закріплене скорочене провадження по адміністративному правопорушенню, передбаченому ч.1 ст.122 КУпАП, без складання протоколу про адміністративне правопорушення, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП та не суперечить рішенню Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. Враховуючи вищенаведене, доводи позивача у цій частині суд визнає безпідставними. Посилання позивача на позбавлення його можливості скористатися правами, передбаченими ст.268 КУпАП, обґрунтовуються розглядом справи на місці зупинки транспортного засобу, тому також судом до уваги не приймаються.

Окрім того, позивачем не оспорюється, що 12.04.2021 о 12 год. 57 хв. він керував автомобілем ВАЗ 211010, державний номер НОМЕР_1 , по вул.Макара Мазая біля буд.8А у м.Маріуполь.

Відповідно до положення ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Водночас, цей обов`язок відповідача довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч.1 цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Однак, позивачем на підтвердження своїх доводів в тій частині, що він не відмовлявся від отримання постанови, а постанову отримав в управлінні патрульної поліції будь-яких доказів не надано, в той час як відповідачем надано суду відеозапис, з якого вбачається, що під час складання постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності йому були роз`яснені його права, зокрема право на правову допомогу, право мати перекладача, право надати пояснення і т.ін., ОСОБА_1 з допущеним порушенням був згоден, будь-яких заперечень не висловлював (а.с.75).

Проаналізувавши обставини справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про законність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та необґрунтованості заявленого позову в частині необхідності скасування постанови.

Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 454,00 грн., який з урахуванням відмови у позові згідно ст.139 КАС України слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 122, 247, 283, 287-289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 71, 159-163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, за участю третьої особи Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Першому апеляційному адміністративному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв