Справа № 160/6238/21
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2021 року Справа № 160/6238/21
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якій просить:
- визнати бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не зарахування періодів роботи до пільгового стажу роботи та протиправною;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи періоди роботи у ДВАТ Шахта «Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля» з 25 листопада 1996 року по 12 лютого 1997 року в якості учня підземного гірничого, з 13 лютого 1997 року по 03 серпня 1998 року в якості гірничого підземного з повним робочим днем у шахті, з 12 лютого 2007 року по 31 серпня 2009 року в якості гірничого підземного з повним робочим днем у шахті та з 01 вересня 2009 року по 15 листопада 2014 року в якості гірничого майстра з повним робочим днем у шахті, у Лутугінському державному науково-виробничому валковому комбінаті з 11 травня 2000 року по 20 червня 2000 року в якості учня машиніста крана, з 21 червня 2000 року по 01 січня 2003 року в якості машиніста крана (кранівника), зайнятого на шахтовому дворі, з 02 січня 2003 року по 29 січня 2007 року в якості машиніста крана (кранівника), зайнятого на гарячих дільницях;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах згідно частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви про призначення пенсії від 08 лютого 2021 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на дату звернення до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області станом на 08 лютого 2021 року, він досяг віку у 50 років, мав загальний страховий стаж 40 років, з яких понад 18 років пільгового стажу для призначення пенсії за віком за Списком № 1, тобто умови частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» були виконані. Проте в призначенні пільгової пенсії відповідачем було відмовлено в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи (менше 10 років). Так, відповідачем не враховано до пільгового період роботи позивача на шахті «Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля» з 12 лютого 2007 року по 15 листопада 2014 року, оскільки підприємство перереєстровано на підконтрольній території, позивачу рекомендовано надати уточнюючу довідку. Позивач вважає, що його трудова книжка містить усі необхідні записи, що підтверджують період виконуваної роботи, її характер та зайнятість за професіями, що віднесені до Списку № 1. Усі записи завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином. Також в трудовій книжці містяться відомості про атестацію робочого місця, зокрема, професія машиніст крана (кранівник) шахтового двору атестована відповідно до наказу № 927 від 12 липня 2002 року, професія машиніст крана гарячих дільниць атестована відповідно до наказу № 1266 від 17 грудня 1999 року, професія гірничого підземного, майстра гірничого атестовані відповідно до наказів № 591 від 15 грудня 2001 року, № 931 від 24 листопада 2006 року, № 20-АХД від 23 листопада 2011 року, № 194 від 21 січня 2013 року. Вважає, що взагалі відсутня необхідність надання мною уточнюючої довідки щодо тривалості робочого дня під землею, а постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202 та від 12 серпня 1993 року № 637, у даному випадку, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до бездіяльності відповідача щодо неврахування зазначених періодів роботи до пільгового стажу позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
25 травня 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він повністю заперечує проти позовних вимог. Вказує, що записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 не містять всіх необхідних відомостей для зарахування періодів роботи до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме: не зазначено найменування списків, їх номери, розділ, підрозділ, пункт, відсутня інформація про атестацію робочих місць, в той час як довідки на підтвердження пільгового характеру роботи до Головного управління не надавались. Отже, зарахувати спірні періоди роботи позивача у ДВАТ шахта «Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля» і у Луганському державному науково-виробничому валковому комбінаті, не має законних підстав. Враховуючи дискреційні повноваження пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, позивачем не вірно обрано спосіб захисту права.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов до наступних висновків.
08 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (Павлоградське об`єднане управління) із заявою про призначення пенсії за віком з Списком № 1, яку разом із доданими до неї документами відповідачем прийнято та зареєстровано за № 816.
Не погодившись з бездіяльністю відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та не зарахуванні спірних періодів роботи до пільгового стажу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Дослідивши обставини суд справі, суд доходить наступних висновків.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон України № 1058-IV) передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Розділу ХІV-1 Закону № 1058-IV, на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайнятті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочі чоловікам після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону України № 1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною 3 статті 24 Закону України № 1058-IV передбачено, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 4 статті 24 Закону України № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі Порядок № 22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з підпунктом 3 пункту 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку № 22-1.
Відповідно до статті 39 Кодексу законів про працю України та згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Таким чином, нормою вказаного Порядку № 637 (пункт 1) чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, між сторонами виник спір щодо врахування періоду роботи позивача з 25 листопада 1996 року по 03 серпня 1998 року, з 12 лютого 2007 року по 15 листопада 2014 року, з 11 травня 2000 року по 29 січня 2007 року, до його пільгового стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах.
Дослідивши копію трудової книжки позивача НОМЕР_1 , суд встановив, що з 25 листопада 1996 року по 03 серпня 1998 року ОСОБА_1 працював на шахті «Білоріченська» виробничого об`єднання «Луганськвугілля», яка на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості України № 602 від 26 листопада 1996 року перейменована в Державне відкрите акціонерне товариство шахта «Білоріченська» дочірнє підприємство Державної холдингової компанії «Луганськвугілля». Так, зі змісту трудової книжки вбачається, що 25 листопада 1996 року позивач прийнятий учнем гірничого підземного з повним робочим днем під землею (запис № 11), із цього ж дня навчався на курсах підземних гірничих з відривом від роботи по 12 лютого 1997 року (запис № 12), а з 13 лютого 1997 року по був переведений гірничим ІІ розряду підземним з повним робочим днем під землею (запис № 13), з 01 березня 1998 року по 03 серпня 1998 року працював на посаді гірничого ІІІ розряду підземного з повним робочим днем під землею, з якої звільнися за власним бажанням (записи №№ 15-16).
З 12 лютого 2007 року позивач повернувся до роботи на шахті «Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля» з повним робочим днем під землею у якості гірничого підземного ІІІ розряду, з 01 вересня 2009 року призначений гірничим майстром з повним робочим днем під землею, з якої звільнився 15 листопада 2014 року (записи №№ 27, 33).
Записи №№ 28, 30 трудової книжки позивача містять вказівку на підтвердження права на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1, за результатами атестації робочих місць за умовами праці, та на підставі наказів № 591 від 15 грудня 2001 року, № 931 від 24 листопада 2006 року, № 20-АХД від 23 листопада 2011 року.
Записами у трудовій книжці позивача №№ 19-25 також підтверджується його трудова діяльність на Лутугінському об`єднанні по виробництву валків (Луганська область) протягом 11 травня 2000 року по 29 січня 2007 року, зокрема, з 11 травня 20 червня 2000 року - учнем машиніста крану, з 21 червня 2000 року 01 січня 2003 року - машиністом крану (кранівником), зайнятим на шахтовому дворі ІІІ розряд кран № 6, з 02 січня 2003 року 29 січня 2007 року - машиністом крана (кранівником) ІІІ розраду, зайнятим на гарячих дільницях роботи плавильно-розливочного прольоту.
Запис № 23 трудової книжки містить вказівку на право машиніста крану шахтового двору, машиніста крану на гарячих дільницях робіт на пенсію за пільговими умовами згідно Списком № 1, за результатами атестації робочих місць за умовами праці.
Пунктом 2 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абз. 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ) визначено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць-після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абз. 1 цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацем 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чоловікам на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Відповідно до статті 100 Закону № 1788-ХІІ особам, які працювали до введення в дію цього Закону особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, та мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.
Згідно пунктів 3, 8 і 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
У вищевказані спірні періоди роботи позивача діяли Список № 1 і Список № 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, а після Списки, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36.
Отже, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.
З аналізу вищенаведеного можливо зробити висновок, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1 та/або Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Зазначена постанова набула чинності з 21 серпня 1992 року. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункти 4, 4.1 Порядку № 383).
Пунктом 4.2 Порядку № 383 встановлено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
Отже, відповідач обґрунтовує прийняте рішення єдиною підставою необхідністю надання пільгової довідки за період роботи на шахті «Білоріченська» з 12 лютого 2007 року по 15 листопада 2014 року, оскільки це підприємство перереєстровано на підконтрольній території. Мотиви не зарахування до пільгового стажу інших періодів роботи позивача не наведені.
Відповідачем було повністю проігноровано записи в трудовій книжці позивача, яка є основним документом щодо підтвердження трудового стажу, в тому числі спеціального стажу.
При цьому, відповідач не оспорював сам факт перебування позивача на посадах і роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1. Також відсутні жодні зауваження до записів у трудовій книжці позивача за наведений період.
Приписами пункту 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації, з метою визначення права на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Суд вважає, що робота позивача за професією, включеною до Списку № 1, підтверджена належним чином оформленими записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 , які у повній мірі містять інформацію про те, що у спірні періоди позивач працював з повним робочім днем на підземній роботі, враховуючи наявність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці, що виключає необхідність подання заявником уточнюючих довідок.
Посилання відповідача на необхідність надання пільгової довідки за період роботи позивача з 12 лютого 2007 року по 15 листопада 2014 року, через знаходження підприємства, яке їх видало (шахта «Білоріченська», Луганська область), на території не підконтрольній Україні є неприйнятними з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII (далі Закон №1207-VII), на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Так, згідно з частиною 1 статті 18 Закону №1207-VII, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. А відповідно до частини 2 статті 9 цього Закону, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Частиною 3 статті 9 Закону №1207-VII визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Отже, позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і їх було утворено відповідно до законодавства України.
Всі первинні документи, які сформовані до проведення антитерористичної операції, не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особи права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де набутий пільговий стаж роботи.
Суд враховує, що відповідач не довів належними і допустимим доказами, що під час прийняття заяви від ОСОБА_1 посадові особи ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виконали вимоги пункту 4.2. Порядку № 22-1 і, дійшовши висновку про необхідність подання додаткових документів (в тому числі уточнюючих довідок, довідок про спуски в шахту, наказів про проведення атестації робочих місць тощо), письмово повідомили про це заявника і встановили строк для подання цих документів, тобто виконали вимоги пункту 1.7 Порядку № 22-1.
Крім того, відповідач не довів належними і допустимими доказами, що для перевірки відомостей про роботу позивача в ДВАТ Шахта «Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля» він скористався своїми правами, передбаченими частиною 3 статті 44 Закону № 1058.
Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 17, частини 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача періоди його роботи у ДВАТ Шахта «Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля» 25 листопада 1996 року по 03 серпня 1998 року, з 12 лютого 2007 року по 15 листопада 2014 року на посаді гірничого підземного з повним робочим днем під землею, та період роботи у Лутугінському державному науково-виробничому валковому комбінаті з 11 травня 2000 року по 29 січня 2007 року на посаді машиніста крана зайнятого на шахтовому дворі та на гарячих дільницях.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не зарахування періодів роботи до пільгового стажу роботи та протиправною, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Бездіяльність суб`єкта владних повноважень це завжди пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах згідно частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви про призначення пенсії від 08 лютого 2021 року, суд вважає за необхідне зазначити про таке.
У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності передзаконом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частиною 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовну заяву задоволено частково, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають частковому стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 1/2 від 908 грн. = 454 грн.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи у ДВАТ Шахта «Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля» з 25 листопада 1996 року по 12 лютого 1997 року в якості учня підземного гірничого, з 13 лютого 1997 року по 03 серпня 1998 року в якості гірничого підземного з повним робочим днем у шахті, з 12 лютого 2007 року по 31 серпня 2009 року в якості гірничого підземного з повним робочим днем у шахті та з 01 вересня 2009 року по 15 листопада 2014 року в якості гірничого майстра з повним робочим днем у шахті, у Лутугінському державному науково-виробничому валковому комбінаті з 11 травня 2000 року по 20 червня 2000 року в якості учня машиніста крана, з 21 червня 2000 року по 01 січня 2003 року в якості машиніста крана (кранівника), зайнятого на шахтовому дворі, з 02 січня 2003 року по 29 січня 2007 року в якості машиніста крана (кранівника), зайнятого на гарячих дільницях.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08 лютого 2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з урахуванням висновків суду та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 29.06.2021 р.

Суддя О.М. Неклеса