Справа № 120/2502/21-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 липня 2021 р. Справа № 120/2502/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Ярославська, 40, м. Київ, 04071; ); Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (вул. Лесі Українки, 1, м. Київ, 01196; ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1); Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (далі - ГУ ДКСУ у Київській області, відповідач 2).

Відповідно до змісту позовних вимог позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Київській області щодо підготування та направлення подання до ГУ ДКСУ у Київській області для повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло та зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області підготувати та направити подання до ГУ ДКСУ у Київській області для повернення у розмірі 11349,00 грн. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло;

- стягнути з ГУ ДКСУ у Київській області у розмірі 11349,00 грн. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 11.09.2020 року ОСОБА_1 придбав житловий будинок. При цьому під час укладання договору купівлі-продажу позивач сплатив збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості об`єкта нерухомості, що становить 11349,00 грн.

Посилаючись на норми ч. 9 ст. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", позивач зазначає, що оскільки він придбав житло вперше, то збір сплатив безпідставно. У зв`язку з цим, 25.01.2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Київській області з заявою про повернення помилково (надмірно) сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Однак листом від 26.02.2021 року №1000-0504-8/20646 відповідач 1 відмовив з мотивів відсутності, на думку пенсійного органу, правових підстав для звільнення позивача від сплати збору при придбанні житла, адже доданих до заяви документів недостатньо для підтвердження факту придбання майна вперше.

Позивач з зазначеною бездіяльністю відповідача 1 не погоджується, вважає її протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси.

Ухвалою суду від 30.03.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

13.04.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 позов заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні. Зокрема, представник ГУ ПФУ у Київській області зазначає, що в силу вимог ч. 9 ст. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" збір в обов`язковому порядку сплачується фізичними особами-покупцями нерухомого майна. Враховуючи обставини справи, а саме те, що позивач не звертався до управління та ним не надано документів, на підтвердження факту перебування позивача у черзі на одержання житла або придбання житла вперше, ГУ ПФУ у Київській області не має можливості підтвердити необхідність повернення ОСОБА_1 сплачених коштів страхового збору з операцій купівлі - продажу нерухомого майна.

Враховуючи наведене відповідач 1 стверджує, що немає правових підстав для внесення в органи Державної казначейської служби України подання про повернення позивачу сум сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

ГУ ДКСУ у Київській області правом на подання відзиву, у встановлений судом строк не скористалось.

Водночас 31.03.2021 року на електронну адресу ГУ ДКСУ у Київській області надіслано копію ухвали від 30.03.2021 року та копію позовної заяви з додатками, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку. Окрім того, в матеріалах справи наявне підтвердження отримання, відповідно до змісту якого відповідач отримав ухвалу суду від 30.03.2021 року та позовну заяву з доданими матеріалами 31.03.2021 року.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку письмового провадження, однак своїм правом на подання відзиву не скористався.

У свою чергу, відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Водночас дата постановлення судового рішення у цій справі обумовлена перебуванням головуючої судді у відпустці у період з 01.06.2021 року по 30.06.2021 року включно.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив наступне.

11.09.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Тріфоновою Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 1658, відповідно до якого продавець ОСОБА_2 передає у власність, а покупець ОСОБА_1 прийняв у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , та сплатив за нього грошову суму на умах, визначених цим Договором.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №223582150 від 11.09.2020 року власником зазначеного житлового будинку позивач став на підставі рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54006053 від 11.09.2020 року.

Згідно з квитанцією № 0012246 від 11.09.2020 року, у зв`язку з укладенням вищевказаного договору купівлі-продажу, позивач сплатив 11349,00 грн. збору з операції придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості об`єкта нерухомості на рахунок: К-Свят УК м. Вишневе.

Позивач вважає, що оскільки він придбав житло вперше, то такий збір сплатив безпідставно.

25.01.2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Київській області з заявою про повернення помилково (надмірно) сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 11349,00 грн.

Листом від 26.02.2021 року № 1000-0604-8/20645 відповідач 1 відмовив позивачу у поверненні вищезазначеного збору, посилаючись на те, що документів додані до заяви ОСОБА_1 від 25.01.2021 року недостатньо для доказів придбання майна вперше.

Не погодившись з відмовою пенсійного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначено положеннями Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 року № 400/97-ВР (далі - Закон № 400/97-ВР).

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону № 400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є: підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом № 400/97-ВР врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року № 1740 (далі - Порядок № 1740).

Згідно з п. 15-1 Порядку № 1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Як видно з наявних у справі засвідчених копій договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.09.2020 року, нотаріально посвідченого і зареєстрованого в реєстрі за №1658; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.09.2020 року за № 223582150, позивач придбав у власність житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Факт сплати позивачем збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 11349,00 грн. (1% від операції купівлі-продажу нерухомого майна) підтверджується квитанцією № 0012246 від 11.09.2020 року.

Згідно з наявною у справі інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 24.02.2021 року № 245722041, відсутні інші відомості про придбання позивачем житла, крім вищевказаного, що дає суду підстави дійти висновку про придбання позивачем житла вперше.

У свою чергу, відповідач не надав доказів, які б спростували вказані аргументи позивача та надані ним докази щодо придбання житла вперше.

Беручи до уваги доводи позивача, які підтверджені належними доказами і не були спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про те, що позивач вперше придбавав житло, а тому на підставі положень п. 9 ст. 1 Закону № 400/97-ВР та п. 151 Порядку № 1740 звільняється від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 15-3 Порядку № 1740 передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Аналіз наведених норм свідчить, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється лише за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, однак громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналогічного правового висновку неодноразово доходив Верховний Суд у своїх постановах, зокрема у постановах від 30.01.2018 року у справі № 819/1498/17, від 31.01.2018 року у справі № 819/1667/17, від 28.03.2019 року у справі № 819/830/17 та від 14.05.2019 року у справі № 813/1514/17.

На час придбавання позивачем житла і його звернення до відповідача з заявою про повернення помилково сплаченого збору, чинне національне законодавство не визначало механізму звільнення від сплати збору на обов`язкове державне страхування з операцій придбання громадянами житла вперше.

Водночас при вирішенні справи № 819/33/17 Верховний Суд зазначив, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше, саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, яка зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

З огляду на викладене суд доходить висновку про протиправність бездіяльності ГУ ПФУ у Київській області щодо підготовки та направлення подання до ГУ ДКСУ у Київській області для повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області підготувати та направити подання до ГУ ДКСУ у Київській області для повернення у розмірі 11349,00 грн. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 3 Закону № 400/97-ВР платники збору, визначені пунктами 6, 7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачують на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до загального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Згідно з додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 року за № 106 "Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету" контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 "Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна" покладений на Пенсійний фонд України.

Пунктом 3 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Згідно з п. 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком № 1 до цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 787 передбачено, що заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету.

Платник подає до відповідного органу Казначейства заяву та подання, дати складання яких не перевищують 30 календарних днів, з урахуванням норм частини другої статті 255 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.п. 2 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Таким чином, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.11.2018 року у справі № 813/1126/17.

Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області підготувати та направити до ГУ ДКСУ у Київській області подання про повернення ОСОБА_1 помилково (надмірно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 11349,00 грн., що був сплачений позивачем під час придбання житла вперше.

Водночас, щодо позовної вимоги про стягнути з ГУ ДКСУ у Київській області у розмірі 11349,00 грн. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло, суд зазначає, що право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

В даному випадку, вимога про зобов`язання стягнути з ГУ ДКСУ у Київській області збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 11349,00 грн. є передчасною, адже спір в цій частині фактично не існує, оскільки до моменту формування та надання ГУ ПФУ у Київській області відповідного подання, у органу казначейства України відсутні підстави для повернення помилково (надмірно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Відтак, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань (далі - ЄСПЛ) щодо застосування окремих положень цієї Конвенції.

Так, суд при прийняті даного рішення враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Суд також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд доходить висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В той же час, положеннями ч. 3 ст. 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того, згідно з ч. 8 ст. 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що за результатами розгляду справи судом не встановлено порушень прав позивача протиправними діями (бездіяльністю, рішенням) ГУ ДКСУ у Київській області, а спір, у свою чергу, виник у зв`язку з протиправною бездіяльністю ГУ ПФУ у Київській області, суд дійшов висновку про те, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 605,33 грн., що є сумою пропорційною до 2/3 задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Київській області.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо підготовки та направлення подання до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області для повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області підготувати та направити до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області подання про повернення ОСОБА_1 помилково (надмірно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 11349,00 грн., що був сплачений при реєстрації права власності на житло.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,33 грн. (шістсот п`ять гривень тридцять три копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Ярославська, 40, м. Київ, 04071; ); Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області (вул. Лесі Українки, 1, м. Київ, 01196; ).

Рішення в повному обсязі сформовано: 01.07.2021 року.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна