Справа № 640/17431/21
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви

29 червня 2021 року м. Київ № 640/17431/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши заяву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі також - Заявник) із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом:

- зупинення дії наказу Міністерства юстиції України "Про задоволення скарги" від 03.06.2021 року №2001/5 частково, в частині виконання пунктів 3 та 6 наказу, на час розгляду судом даної адміністративної справи, до моменту прийняття рішення по справі;

- заборони Міністерству юстиції України вчиняти будь-які дії, направлені на тимчасове блокування приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на час розгляду даної справи, до моменту прийняття рішення по справі.

Заявником повідомлено, що остання має намір звернутися до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 03.06.2021 року №2001/5 "Про задоволення скарги". Відповідачем визначено Міністерство юстиції України.

Заявником сплачено судовий збір за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення адміністративного позову в розмірі 681,00 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення адміністративного позову позивачем зазначається, що у зв`язку із блокуванням позивачу на підставі діючого оскаржуваного наказу від 03.06.2021 року №2001/5, а саме, в частині доступу до Державного реєстру прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці, останню позбавлено права здійснювати власну професійну діяльність, вчиняти відповідні нотаріальні дії з нерухомим майном, що фактично позбавляє позивача права на працю, яка є єдиним джерелом доходу позивача. При цьому, блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно означає фактично неможливість здійснення нотаріусом діяльності як в якості нотаріуса, так і в якості реєстратора речових прав протягом трьох календарних місяців поспіль.

Дослідивши матеріали справи, виходячи з меж заявленого клопотання, системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов наступних висновків.

Згідно частини четвертої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Частина друга статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Пунктами першим, другим частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні ді

Відповідно до частини п`ятої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

При цьому частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Так, Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» висвітлено позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, зокрема зазначено, що судам необхідно враховувати, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Судом враховано і правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 15.11.2007 року у справі «Бендерський проти України», в якому Суд зазначив, що судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів долучених до заяви, пунктом 3 та 6 наказу Міністерства юстиції України від 03.06.2021 року №2001/5 «Про задоволення скарги» тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 строком на 3 (три) місяці, виконання пункту 3 покладено на Державне підприємство "Національні інформаційні системи".

Звертаючись до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви Заявником вказано на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, оскільки відповідна професійна діяльність є єдиним джерелом доходу останньої, а тому тимчасове блокування доступу приватного нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є прямим перешкоджанням нотаріальній діяльності та прямо стосується його конституційних прав на можливість заробляти працею на життя.

Надаючи оцінку відповідним доводам Заявника, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейським судом з прав людини (далі також - Суд) зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Судом наголошено, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 наголошував на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

У контексті наведеного, суд звертає увагу на те, що згідно із частиною 4 статті 3 Закону України від 02.09.1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (далі також - Закон країни «Про нотаріат») нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності, а також діяльності у професійному самоврядуванні нотаріусів.

Враховуючи наведену норму, Заявник не може займатись іншою оплачуваною роботою, окрім викладацької, наукової і творчої діяльності, а також діяльності у професійному самоврядуванні нотаріусів.

У відповідності до статті 32 Закону України «Про нотаріат», приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України.

Отже, оскаржуваним наказом відповідача заявника позбавлено можливості отримувати дохід від своєї професійної діяльності. При цьому, у заявника є зобов`язання перед державою у вигляді сплати податків, не зважаючи на фактичне зупинення її професійної діяльності на підставі оскаржуваного наказу.

Крім того, судом приймаються до уваги доводи Заявника, що оскаржуваний наказ також порушує права та інтереси інших осіб, які звернулись до нього із заявами про вчинення реєстраційних дій, внаслідок фактичної неможливості розпоряджатись своїм майном, завершити процедуру реєстрації шляхом звернення до іншого суб`єкта реєстрації прав.

Зокрема, необхідність забезпечення позову у справах даної категорії узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.05.2018 року в справі №826/15847/17.

Суд зауважує, що заходи забезпечення адміністративного позову, про які просить заявник, в частині зупинення пунктів 3 і 6 наказу відповідають предмету позову та, у той же час, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 03.06.2021 року №2001/5 «Про задоволення скарги».

Разом з тим, вказаний спосіб забезпечення позову виключає необхідність забезпечення позову шляхом заборони Міністерству юстиції України вчиняти будь-які дії, направлені на тимчасове блокування приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зокрема, забезпечення позову таким способом є передчасним та ґрунтується на припущеннях Заявника, що суперечить інституту забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись статтями 150 - 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

У Х В А Л И В:

1. Заяву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити частково.

2. Зупинити дію пунктів 3 та 6 наказу Міністерства юстиції України "Про задоволення скарги" від 03.06.2021 року №2001/5 до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 03.06.2021 року №2001/5 «Про задоволення скарги».

3. Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження та відкриття виконавчого провадження.

4. Строк пред`явлення ухвали до виконання - до 01.07.2024 року.

5. Відповідно до частини другої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Стягувач: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Боржник: Міністерство юстиції України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13).

Згідно з частиною восьмою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена у порядку статей 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повну ухвалу складено 29.06.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна