Справа № 815/6412/16
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року

м. Київ

справа № 815/6412/16

адміністративне провадження № К/9901/46827/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

cудді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.

розглянув як суд касаційної інстанції в порядку письмового провадження адміністративну справу №815/6412/16

за позовом ОСОБА_1 до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди, компенсації за затримку розрахунку, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року, ухвалену в складі: головуючого судді Шевчук О.А., суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області (далі - Роздільнянська РДА, відповідач) з вимогами стягнути з Роздільнянської районної РДА на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 31 75,34 грн, моральну шкоду в сумі 15 000 грн і компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного остаточного розрахунку.

2. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в липні 2016 року їй було надано відпустку з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, які відповідач відмовився перераховувати після збільшення заробітної плати.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

3. ОСОБА_1 з 19 серпня 2014 року проходила державну службу на посаді спеціаліста Відділу житлово-комунального господарства Роздільнянської районної державної адміністрації.

4. 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, яким змінено структуру заробітної плати державних службовців і збільшено їхні посадові оклади.

5. Як установили суди попередніх інстанцій, після набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII заробітну плату в Роздільнянській районній державній адміністрації продовжили виплачувати за правилами, що діяли до набрання чинності вказаним законом. Так, за травень 2016 року позивачці було нараховано 3 004,10 грн, а за червень 2016 року - 3 262,55 грн заробітної плати.

6. Розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації від 09 червня 2016 року №36/В-2016 ОСОБА_1 було надано чергову щорічну відпустку у розмірі 30 календарних днів з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення.

7. На підставі цього розпорядження позивачці було виплачено 2 763,65 грн оплачуваної відпустки та 2 940,10 грн матеріальної допомоги.

8. Розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації від 05 вересня 2016 року ОСОБА_1 було звільнено з посади головного спеціаліста Відділу житлово-комунального господарства з 07 вересня 2016 року відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку зі змінами організаційної структури та припиненням Відділу житлово-комунального господарства Роздільнянської районної державної адміністрації.

9. Розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації від 31 жовтня 2016 року №561/А-2016 «Про проведення перерахунку працівникам районної державної адміністрації за травень та червень 2016 року» був здійснений перерахунок заробітної плати позивачки, унаслідок чого її заробітна плата за травень 2016 року склала 4 171,20 грн, за червень 2016 року - 4 429,65 грн.

10. Водночас перерахунку відпускних і матеріальної допомоги для оздоровлення, базою для обчислення розміру яких була заробітна плата позивачки за травень і червень 2016 року, відповідач не зробив.

11. Уважаючи, що відповідач протиправно не провів донарахувань відпускних і матеріальної допомоги на оздоровлення, позивачка звернулася до суду.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

12. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

13. Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відпускні та матеріальну допомогу на оздоровлення позивачці було нараховано правильно та підстав для її перерахунку немає.

14. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року скасовано та прийнято нову, якою адміністративний позов задоволено частково:

14.1. стягнуто з Роздільнянської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 3 175,34 грн і компенсацію за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в розмірі 4 8045,50 грн;

14.2. у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

15. Частково задовольняючи адміністративний позов, суд апеляційної інстанції керувався тим, що базою для обчислення розміру відпускних і матеріальної допомоги є заробітна плата позивачки за травень і червень 2016 року, перерахунок якої має наслідком пропорційне збільшення розміру відпускних і матеріальної допомоги.

16. Суд апеляційної інстанції також дійшов висновку, що відповідач, не провівши перерахунок відпускник і матеріальної допомоги на оздоровлення, несвоєчасно розрахувався з позивачкою, що є підставою для стягнення з нього середнього заробітку за увесь час затримки такого розрахунку.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

17. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

18. На обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначив, що провів позивачці перерахунок заробітної плати за травень і червень 2016 року, виплатив відповідну різницю та не має будь-якої заборгованості перед позивачкою.

19. З урахуванням викладеного відповідач уважає, що суд апеляційної інстанції помилково скасував правильне рішення суду першої інстанції.

20. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Стрелець Т.Г., суддів Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.

21. Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

22. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 12 червня 2019 року, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.

23. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку С.А.

V. Джерела права й акти їхнього застосування

24. За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

25. Водночас 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким до окремих положень КАС України, у тому числі щодо меж касаційного перегляду, унесені зміни.

26. Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 15 січня 2020 року №460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

27. З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX.

28. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

29. 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII).

30. Відповідно до статті 57 Закону №889-V державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

31. Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

32. Згідно з пунктом 1 Порядку №100 цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: надання працівникам щорічної відпустки, вимушеного прогулу, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

33. Абзацом першим пункту 2 Порядку №100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

34. Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

35. Згідно з пунктом 7 Порядку №100 нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

36. Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

37. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

38. Згідно з абзацом сьомим пункту 2 Порядку №100 у разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

39. Відповідно до абзацу восьмого пункту 2 Порядку №100 у разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

VI. Позиція Верховного Суду

40. Відповідно до статті 57 Закону №889-V державним службовцям гарантується щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю не менше 30 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

41. Спосіб обчислення розміру оплачуваної відпустки та грошової допомоги визначено Порядком №100, з аналізу пункту 2 якого випливає, що оплата щорічної основної відпустки відбувається шляхом множення кількості днів відпустки на частку виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки та кількості календарних днів року (за виключенням святкових та неробочих).

42. Водночас матеріальна допомога оплачується в розмірі середньомісячної заробітної плати за останні два місяці, що передують місяцю, в якому така допомога виплачується, для чого середньоденна заробітна плата, яка визначається шляхом ділення нарахованої заробітної плати за останні два місяці на кількість фактично відпрацьованих днів у такому періоді, множиться на середньомісячне число робочих днів за останні два календарні місяці.

43. Особливістю цієї справи є те, що у зв`язку з набранням чинності 01 травня 2016 року Законом №889-V у розрахунковому періоді відбулася зміна структури заробітної плати позивачки, що поєднана з підвищенням її посадового окладу.

44. З аналізу абзаців 7, 8 пункту 2 Порядку №100 випливає, що у разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів державних службовців період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

45. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків про те, що щорічна основна відпустка позивачки з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та матеріальна допомога мали обчислюватися виходячи з виплат, що позивачка отримала за травень і червень 2016 року.

46. Суд апеляційної інстанції також правильно уважав, що у зв`язку з приведенням розміру заробітної плати позивачки за травень і червень 2016 року відповідно до оновленої структури та посадових окладів у відповідача виник обов`язок перерахувати їй розмір виплат, пов`язаних з відпусткою та розмір матеріальної допомоги.

47. Як установив суд апеляційної інстанції, розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації від 31 жовтня 2016 року №561/А-2016 був здійснений перерахунок заробітної плати позивачки, унаслідок чого її заробітна плата за травень 2016 року склала 4 171,20 грн, за червень 2016 року - 4 429,65 грн.

48. Таким чином, для цілей визначення відпускних суму нарахувань за травень і червень 2016 року (8 600,85 грн) необхідно поділити на кількість днів у цих місяцях (крім святкових і неробочих днів - 56) і помножити на кількість календарних днів відпустки - 30.

49. Суд апеляційної інстанції під час обчислення розміру відпускних правильно застосував норми матеріального права, обрав належну формулу обрахунку, але припустився арифметичних помилок, унаслідок чого отримав суму відпускних 4 578,66 грн замість правильної 4 607,70 грн [(8600,85/56)х30].

50. Ураховуючи цю помилку, судом апеляційної інстанції було неправильно визначено різницю між фактично нарахованими відпускними та відпускними, що підлягали виплаті позивачці в зв`язку з перерахунком її заробітної плати.

51. Що стосується суми матеріальної допомоги на оздоровлення, то Суд зазначає, що її обчислення суд апеляційної інстанції виконав шляхом встановлення середнього арифметичного значення заробітної плати за травень і червень 2016 року, тобто шляхом ділення суми нарахованої заробітної плати за травень і червень 2016 року на відповідну кількість місяців [(4171,20+4429,65)/2].

52. Водночас суму середньоденної заробітної плати позивачки, яка визначається шляхом ділення нарахованої заробітної плати за останні два місяці перед виплатою матеріальної допомоги на кількість фактично відпрацьованих днів у такому періоді; середньомісячне число робочих днів за останні два календарні місяці, що необхідні для обчислення середньомісячної заробітної плати, суд апеляційної інстанції не встановлював.

53. У матеріалах справи також відсутні докази про кількість фактично відпрацьованих позивачкою днів у травні та червні 2016 року, які б давали змогу суду касаційної інстанції провести такі розрахунки самостійно.

54. Отже, висновки суду апеляційної інстанції щодо сум відпускних і матеріальної допомоги, що підлягають стягненню на користь позивачки, зроблені без встановлення усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є передчасними.

55. Щодо висновків суду апеляційної інстанції про наявність підстав для виплати позивачці середнього заробітку за увесь час затримки розрахунку, Суд зазначає таке.

56. З аналізу зазначених норм трудового законодавства випливає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

57. Проте, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах із роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

58. Суд зазначає, що статтею 57 Закону №889-VІІІ державним службовцям гарантується щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю не менше 30 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

59. Отже, неповна виплата цих сум на момент звільнення, у тому числі внаслідок протиправної відмови провести їхній перерахунок, є підставою для стягнення з суб`єкта призначення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

60. Таким чином, установивши, що відповідач на момент звільнення позивачки не розрахувався з нею в повному обсязі, суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

61. Однак розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку судом апеляційної інстанції було визначено в спосіб, що не в повній мірі відповідає вимогам Порядку №100.

62. Середній заробіток за час затримки розрахунку визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів, що минули, починаючи з дня звільнення по день фактичного розрахунку.

63. Для цілей визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку середньоденна заробітна плата є часткою розміру нарахованої заробітної плати за останні два місяці перед звільненням і кількості фактично відпрацьованих днів у такому періоді.

64. Обчислюючи розмір середнього заробітку позивачки за час затримки розрахунку, суд апеляційної інстанції керувався тим, що її середньоденна заробітна плата складає 153,50 грн.

65. Проте суд апеляційної інстанції не навів в своєму рішення розрахунків, на підставі яких він визначив саме такий розмір середньоденної заробітної плати позивачки, а матеріали справи не містять довідок чи інших доказів, які б дозволили перевірити правильність обчислення зазначеної суми.

66. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

67. Отже, висновок суду апеляційної інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі саме 48 045,50 грн є передчасними, адже судом апеляційної інстанції не було встановлено усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

68. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 359 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

69. Частиною другою статті 352 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд, зокрема, не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

70. Відповідно до часини четвертої статті 352 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

71. Ураховуючи, що під час обчислення розміру відпускних, матеріальної допомоги на оздоровлення, розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом апеляційної інстанції не досліджено істотних для правильного вирішення цієї справи обставини, а Суд у межах своєї компетенції не може цього виправити, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

72. Суду першої інстанції під час нового розгляду справи необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови, установити наведені в ній обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

VII. Судові витрати

73. Оскільки Суд не змінив та не ухвалив нового рішення, судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, розподілу не підлягають.

74. Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

75. Касаційну скаргу Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області задовольнити частково.

76. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року в справі №815/6412/16 скасувати.

77. Адміністративну справу №815/6412/16 направити на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

78. Судові витрати не розподіляються.

79. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

С.А. Уханенко