Справа № 580/4972/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4972/20 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О.,

Чаку Є.В

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаського обласного центру зайнятості про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Черкаського обласного центру зайнятості в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 24.06.2020 № 556 «Про відмову у наданні допомоги по частковому безробіттю відповідно до ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення», який винесений за результатом розгляду її заяви від 24.06.2020;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву від 24.06.2020 про надання допомоги по частковому безробіттю з 01.04.2020 на період карантину та 30 днів після його завершення, з урахуванням висновків суду по даній справі;

- за результатами розгляду заяви прийняти рішення у відповідності до п. 3 ч. 4 Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення та території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №306.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв`язку із введенням карантинних заходів, встановлених постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 та від 20.05.2020 №392 (зі змінами та доповненнями), фактична діяльність позивача як фізичної особи - підприємця була скорочена до 1 години на місяць, зокрема у період адаптивного карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641. Позивач зазначає, що є застрахованою особою, однак від сплати ЄСВ звільнена, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності, тому вона звернулась до відповідача з заявою про надання їй допомоги по частковому безробіттю, однак наказом відповідача від 24.06.2020 №556 їй відмовлено в наданні допомоги по безробіттю на підставі частини 3 статті 47-1 Закону України від 05.07.2012 №5067-VІ «Про зайнятість населення» (далі Закон №5067), оскільки право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину не мають застраховані особи, які отримують пенсію і є безробітними. Позивачем зазначено, що виключення Законом №5067 стосуються лише працівників, з якими оформлено трудові відносини та які є отримувачами пенсії, а не для фізичних осіб підприємців.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував факту триваючих правовідносин між сторонами, а також не прийняв до уваги, що законодавцем було конкретизовано частину третю статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення», яка була довільно розтрактована відповідачем та не правильно застосована судом. Просить суд врахувати, висновки, що були викладені в пояснювальній записці до проекту ЗУ від 03.08.2020 № 3949 та наголошує, що має право на отримання допомоги по частковому безробіттю на період дії карантину.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 09.03.2016. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №459179 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності.

01.04.2020 на виконання вимог п. 11 Закону України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» позивачем було видано наказ згідно якого: скорочено тривалість її робочого часу, як фізичної особи-підприємця до 1 години на місяць, починаючи з 01 квітня 2020 року; під час карантину перебувати вдома та 1 годину на місяць виділяти для спілкування з клієнтами та підготовки нагальних документів та обміну ними виключно в електронному вигляді.

24.06.2020 позивачем подано до Драбівської районної філії Черкаського міського центру зайнятості заяву від 24.06.2020 №37 про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину в сумі двох третин розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом, відповідно до Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №306. До заяви додано наказ від 01.04.2020 №1 про скорочення діяльності; додаток 2 до Порядку; копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ №459179.

Листом Драбівської районної філії Черкаського міського центру зайнятості заяву ФОП ОСОБА_1 відповідно до пункту 10 Порядку №306 передано для розгляду Черкаському обласному центру зайнятості.

Наказом Черкаського обласного центру зайнятості від 24.06.2020 №556 відмовлено ФОП ОСОБА_1 у наданні допомоги по частковому безробіттю у зв`язку з тим, що право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину не мають застраховані особи, які отримують пенсію.

Вважаючи наказ відповідача про відмову у наданні допомоги по частковому безробіттю протиправним, позивач звернулась за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ч. 3 ст. 47-1 Закону №5067 обмежено перелік застрахованих осіб, які мають право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину, шляхом виключення з такого переліку осіб, які отримують пенсію. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 не має права на отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, оскільки вона отримує пенсію по інвалідності.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначено Законом України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI (далі - Закон № 5067-VI).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, вищевказаний Закон № 5067-VI було доповнено статтею 47-1 «Допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до частини першої статті 47-1 Закону № 5067-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), допомога по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - допомога по частковому безробіттю на період карантину), надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.

Сума допомоги по частковому безробіттю на період карантину надається роботодавцям, у тому числі фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва на строк зупинення (скорочення) діяльності, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину.

Допомога по частковому безробіттю на період карантину надається у разі сплати роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом шести місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Частиною другою вказаної норми Закону передбачено, що для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину роботодавець або фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, звертається до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за місцем реєстрації його як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та подає такі документи: 1) заяву у довільній формі; 2) копію наказу із зазначенням дати початку зупинення (скорочення) діяльності; 3) відомості про працівників та/або фізичну особу - підприємця, який є застрахованою особою, у яких виникло право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину згідно з цією статтею; 4) довідку про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за останні шість місяців, що передують даті зупинення діяльності.

Разом з тим, положеннями частини третьої цієї норми регламентовано, що право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до цієї статті мають застраховані особи, в тому числі працівники з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію).

Отже, судом першої інстанції було вірно зазначено, що частиною третьою статті 47-1 Закону № 5067-VI обмежено перелік застрахованих осіб, які мають право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину, шляхом виключення з такого переліку осіб, які отримують пенсію.

При цьому, розмір, порядок надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, визначаються Кабінетом Міністрів України (частина дев`ята ст. 47-1 Закону № 5067-VI).

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року №306 затверджено Порядок надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - Порядок №306).

Вказаний Порядок визначає механізм надання коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - карантин), повернення зазначених коштів у разі порушення гарантій зайнятості осіб, яким виплачувалася така допомога, а також її розмір.

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, в тому числі працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.

Відповідно до абз. 3 п. 4 Порядку № 306 для фізичних осіб - підприємців, які є застрахованими особами, та відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464) звільнені від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, допомога по частковому безробіттю на період карантину надається з розрахунку двох третин розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Пунктом 22 Порядку № 306 встановлено, що кошти для виплати допомоги по частковому безробіттю на період карантину не надаються роботодавцям/фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, якими не дотримано вимоги ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» та цього Порядку.

У той же час, пункт 4 Порядку №306 не визначає осіб, які мають право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до статті 47-1 Закону № 5067-VI , а встановлює лише розмір такої допомоги.

Разом з цим, частиною четвертою статті 4 Закону №2464 передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, до визначеного частиною четвертою ст. 4 Закону №2464 переліку осіб належать як особи, які отримують пенсію, так і особи, які отримують соціальну допомогу.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що норми пункту 3 та 4 Порядку № 306 необхідно застосовувати у системному зв`язку з положеннями Закону № статті 47-1 Закону №5067-VI , що є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили, оскільки згідно частини третьої ст. 47-1 встановлено, що особи, які отримують пенсію - не мають право на допомогу по частковому безробіттю.

Крім того, колегія суддів враховує, що у подальшому. Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 600 «Деякі питання надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» пункт 3 Порядку №306 викладено у новій редакції: «допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, зокрема працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини, в тому числі тим, які в період карантину, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину отримують оплату часу простою відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України (крім періоду освоєння нового виробництва (продукції), перебувають у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до пункту 3-1 частини першої статті 25 та статті 26 Закону України «Про відпустки» (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою (крім осіб, які отримують пенсію) та не отримує допомогу по частковому безробіттю на період карантину як працівник».

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що з метою виключення можливості довільного трактування вимоги частини третьої статті 47-1 Закону № 5067-VI, законодавцем внесено зміни та виправлено законодавчу колізію.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до відповідача із заявою про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину позивачем у відомостях про фізичну особу-підприємця, який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги частини третьої ст. 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» зазначалось про наявність у неї пенсії.

Пунктом 2 Порядку №306 закріплено, що термін «пенсія» вживається у цьому Порядку у значенні, наведеному в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, згідно абз. 22 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності та остання отримує пенсію по інвалідності.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів визнає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що ФОП ОСОБА_1 не має права на отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, оскільки отримує пенсію, а отже має дохід попри проведення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, що суперечить меті надання такої допомоги.

Посилання апелянта на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» 02 грудня 2020 року №1030-IX було внесено зміни до частини третьої статті 47-1 Закону №5067-VI та викладено у наступній редакції: «право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину відповідно до цієї статті мають застраховані особи, в тому числі працівники, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини» колегія суддів оцінює критично, оскільки цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 20 грудня 2020 року та на момент виникнення спірних правовідносин (червень 2020 року) норми частини третьої статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» та Порядку №306 не передбачали можливість надання допомоги з огляду на отримання такими особами пенсії.

Решта доводів та заперечень апелянта - висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів протиправності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, що у свою чергу унеможливлює забезпечення судом ефективного захисту, виконання завдання адміністративного судочинства та свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи позивача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: І.О. Грибан

Є.В. Чаку