Справа № 280/3370/21
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 червня 2021 року Справа № 280/3370/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н. В.,

за участю секретаря Фесик А.В.

представника позивача: Кацюба М.В.

представника відповідача: Шевченко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до Запорізької обласної прокуратури

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) до Запорізької обласної прокуратури (надалі відповідач), в якому позивач просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати на користь позивача вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку; 2) зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь позивача вихідну допомогу при звільненні в розмірі 23138,12 грн.; 3) стягнути із Запорізької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.03.2021 по день фактичного розрахунку з урахуванням середньоденного розміру заробітної плати 1186,57 грн.

У позовній заяві зазначено наступне. ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури (до перейменування 11.09.2020 - прокуратура Запорізької області) працював з 2008 року. Свій трудових шлях розпочав з посади помічника прокурора Комунарського району міста Запоріжжя, а з 15.12.2015 позивача призначено на посаду прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3. Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури №414к від 18.03.2021 позивача звільнено з займаної посади та з органів прокуратури Запорізької області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 19.03.2021. В той же час, остаточний розрахунок із позивачем здійснений не був у зв`язку із невиплатою вихідної допомоги, яка передбачена ст.44 Кодексу законів про працю України, чим порушено права та законні інтереси позивача. Згідно довідки Запорізької обласної прокуратури, сума середньоденної заробітної плати позивача складає 1186,57 грн. Отже, з урахуванням кількості робочих днів в останні перед звільненням два місяці (19 днів у січні - в жовтні та 20 днів у лютому), сума середньомісячної заробітної плати складає 23138,12 грн. (1186,57 грн. х 19,5 (середня кількість планових робочих днів за січень-лютий 2020 року). Таким чином, оскільки відповідачем не виплачено позивачу при звільненні вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, із Запорізької обласної прокуратури на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у зв`язку із звільненням в розмірі 23138,12 грн. 19.03.2021 відповідач повинен був здійснити остаточний розрахунок з позивачем. Проте, відповідачем не було проведено виплат вихідної допомоги при звільненні на користь позивача, а отже і не здійснено остаточний розрахунок з позивачем. З огляду на викладене, із Запорізької обласної прокуратури підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 в період часу з 19.03.2021 по день фактичного розрахунку з урахуванням середньоденного розміру 1186,57 грн.

Представник позивача підтримав позовну заяву.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Тринадцятою кадровою комісію обласних прокуратур з атестації місцевиї прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на парвах місцевих) прийнято рішення від 19.02.2021 №1 про неуспішне проходження позивачем атестації. Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури Антонік Д.С. звільнено з посади прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області. Доводи позивача про необхідність виплати вихідної допомоги при звільненні не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Позивача звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом України від 14.10.2014 за №1697-VII «Про прокуратуру», яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання.

Представник відповідача проти позовної заяви заперечував.

Ухвалою судді від 29.04.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 27.05.2021.

У підготовчому засіданні 27.05.2021 оголошено перерву до 15.06.2021.

15.06.2021 ухвалами суду було відмовдено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.06.2021.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

У наказі Запорізької обласної прокуратури від 18.03.2021 за №414к зазначено: «… Керуючись статтею 11 Закону України «Про прокуратуру», підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», НАКАЗУЮ: 1.ЗВІЛЬНИТИ ОСОБА_2 з посади прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 19 березня 2021 року. 2.Відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області сплатити ОСОБА_1 компенсацію за 16 календарних днів за період роботи з 11.07.2016 по 10.07.2017 т за 16 календарних днів за період роботи з 11.07.2020 по 19.03.2021 невикористаної додаткової та щорічної відпустки. Підстава: копія рішення від 19.02.2021 №1 тринадцятої кадрової комісії. …» (а.с.17).

У Довідці від 05.04.2021 за №21-308вих-21, виданої відповідачем позивачу, зазначено: «… Видана ОСОБА_1 про те, що 1ого середньоденна заробітна плата на посаді прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області (розрахована відповідно до п.8 розділ IV постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100) складала 1186,57 грн. (Одна тисяча сто вісімдесят шість гривень 57 копійок). Розмір середньоденної заробітної плати розраховано за один робочий день, в тому числі: за січень 2021 року нарахована заробітна плата за 18 робочих днів 21358,28 грн.; у лютому 2021 немає відпрацьованих (роблочих) днів у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 у щорічній відпустці з 01.по 27 лютого. Оплата за час щорічної відпустки не враховується при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці відповідно до положень абзацу 19 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. 21358 грн. +0,00 грн. +21358,28 грн. :18 робочих днів + 1186,57 грн. (а.с.19).

Судом досліджено: Розрахунковий лист позивача (а.с.20); трудову книжку позивача НОМЕР_1 (а.с.16).

При вирішенні спору по суті суд виходить з викладеного вище та наступного.

Згідно з ст.44 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

У ст.40 КЗпП України зазначено: «Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; … Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

Відповідно до п.9 ч.1 ст.51 Закону України від 14.10.2014 за №1697-VII «Про прокуратуру» прокурор звільняється з посади у разі: ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Як зазначено у ч.5 ст.51 Закону України від 14.10.2014 за №1697-VII «Про прокуратуру», на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

У Рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 за №8-рп/2002 у справі №1-1/2002 зазначено, зокрема: «… Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України статусу, … посадових осіб … не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами. …».

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ч.5 ст.51 Закону України від 14.10.2014 за №1697-VII «Про прокуратуру» та ч.4 ст.40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а, отже, не заборонено застосування положень ст.44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Суд також звертає увагу що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

У день фактичного звільнення із займаної посади позивачу належала до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку. Незалежно від причини і підстави, відповідач повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом з виплатою всіх гарантованим законодавством коштів, в тому числі і вихідної допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що середній місячний заробіток позивача становив 23138 грн. 12 коп. Дана сума відповідачем не заперечується.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 23128 грн. 12 коп.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №640/23379/19 (адміністративне провадження №К/9901/35075/20), від 25.02.2021 у справі №640/8451/20 (адміністративне провадження №К/9901/2517/21), від 21.01.2021 у справі №260/1890/19 (адміністративне провадження №К/9901/19155/20), від 23.12.2020 у справі №560/3971/19 (адміністративне провадження №К/9901/15065/20).

Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За матеріалами справи останнім робочим днем позивача було 19.03.2021 (день звільнення згідно наказу №414к від 18.03.2021, який також є останнім робочим днем), а середньоденна заробітна плата складає 1186 грн. 57 коп.

Станом на день судового засідання (25.06.2021) відповідачем не виплачено позивачу вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 23138 грн. 12 коп.

Суд не може вирішити спір на майбутнє.

Звідси, з огляду на приписи ч.2 ст.9, ч.2 ст.245 КАС України, суд з метою захисту прав позивача вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2021 (наступний день після дня звільнення та після останнього робочого дня) по 25.06.2021 у сумі 78313 грн. 62 коп. (78313 грн. 62 коп. = 66 робочих днів х 1186 грн. 57 коп. середньоденної заробітної плати).

Аналогічне застосування норм права здійснено, наприклад, Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 17.12.2020 у справі №280/3628/20.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Доводи позивача та відповідача частково не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури (69005, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Матросова, буд.29-А; ) щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку.

Зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 23138,12 грн.

Стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.03.2021 по 25.06.2021 у сумі 78313 грн. 62 коп.

В іншій частині позовної заяви відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької обласної прокуратури судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1816 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст. ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Рішення складено у повному обсязі 29.06.2021

Суддя Н.В. Стрельнікова