Справа № 320/5254/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року № 320/5254/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівського міськрайонниого відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черненко Алли Анатоліївни від 02.12.2020 у виконавчому провадженні №63776422 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 10000,00 грн.;

- визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черненко Алли Анатоліївни у виконавчому провадженні №63776422 від 01.03.2021 про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1700,00 грн. та від 22.03.2021 про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 3400,00 грн.;

- визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черненко Алли Анатоліївни у виконавчому провадженні №63776422 від 02.12.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69,00 грн. та визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у розмірі 500,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 позовну заяву залишено без руху.

17.05.2021 до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 заяву про забезпечення позову в адміністративній справі №320/5254/21 повернуто позивачу без розгляду.

Також, 17.05.2021 представник позивача подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Крім того, представник позивача 24.05.2021 подав до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 у задоволенні заяви про забезпечення позову в адміністративній справі №320/5254/21 відмовлено.

Позовна заява обґрунтована тим, що , на державного виконавця покладено обов`язок щодо встановлення відсутності поважних причин невиконання судових рішень. Стверджував, що йому постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №63776422 від 01.12.2020 не надсилалася і в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості на підтвердження її надіслання боржникові, що вказує на поважність причин невиконання рішення суду позивачем. Зауважив на тому, що перед тим як застосовувати засоби і способи примусу до ОСОБА_1 , старший державний виконавець повинен був пересвідчитися, чи отримано боржником копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови. На думку позивача вказана обставина є поважною, тож і судове рішення не виконане боржником виключно з поважних причин, що унеможливлює накладення штрафів, які можливо стягнути лише за невиконання рішення суду без поважних причин.

Також, позивач зазначив, що оскільки з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що старший державний виконавець не проводив жодних виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду, а також що старший державний виконавець не виконав рішення суду, зазначене у виконавчому листі, а відтак у нього не було жодних правових підстав для винесення постанов у ВП № 63776422 від 02.12.2020 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 10000,00 грн., від 02.12.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69,00 грн. та визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у розмірі 500,00 грн., від 01.03.2021 про накладення на боржника штрафу в розмірі 1700,00 грн. та від 22.03.2021 про накладення на боржника штрафу в розмірі 3400,00 грн., тому на думку позивача, вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. Зазначив, що відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення (будь-яка дія або сукупність дій) уже свідчить про те, що таке рішення не виконувалося добровільно, а при виконанні рішень про зобов`язання не чинити перешкод (утриматися від вчинення дій) строк для добровільного виконання рішення матеріальним законом не передбачено, тому державний виконавець згідно з положеннями ч. 3 ст. 27 Закону «Про виконавче провадження» виносить постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 10000,00 грн. (2 розміри мінімальної заробітної плати) з ОСОБА_1 . Тобто після відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, в провадженні якого перебуває (знаходиться) відповідне виконавче провадження, у безспірному порядку зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору.

Зауважив на тому, що примусове виконання рішення розпочинається з моменту винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження державний виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору шляхом винесення відповідної постанови. Прийняття рішення державним виконавцем шляхом винесення постанови про стягнення виконавчого збору не залежить від волі чи дій сторін виконавчого провадження, а є обов`язком виконавця відповідно до вимог імперативної норми матеріального закону.

Зазначив, що виконавче провадження №63776422 відкрито на підставі виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області від 01.12.2020 по цивільній справі №372/296/18 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , тобто рішення на підставі якого видано виконавчий лист, є рішенням немайнового характеру та не може передбачати стягнення коштів з позивача.

Вказав на те, що державний виконавець наділений правом вживати інші заходи примусового виконання, тобто накладення штрафу під час виконання рішення немайнового характеру спонукає, примушує боржника виконати рішення. Окрім цього матеріальний закон не містить застережень або обмежень щодо віднесення накладення стягнення у вигляді штрафу до заходів примусового виконання рішення. Тому під час виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 01.12.2020 по цивільній справі №372/296/18 державним виконавцем винесено постанови про накладення штрафу від 01.03.2021 та 22.03.2021. Вважає, що сукупність не ведених обставин свідчить, що державним виконавцем вжито всіх заходів примусового виконання рішень.

На думку відповідача, позивач намагається визнати незаконними та скасувати постановити державного виконавця про накладення штрафу, встановлення розміру мінімальних витрат, про визначення розмір додаткових витрат без належного правового обґрунтування та доказів.

Позивач про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, у судове засідання не з`явився та явку свого представника не забезпечив. Проте до суду 03.06.2021 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Відповідач про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, у судове засідання явку свого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Протокольною ухвалою від 03.06.2021, керуючись приписами ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205, ч. 3 ст. 268 КАС України, суд вирішив, подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що у задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2020 Обухівським районним судом Київської області видано виконавчий лист у справі №372/296/18 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_2 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві спільної власності відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 27.02.2019 року, надавши позивачу ключі від вхідних дверей та вселивши останнього до вказаної квартири.

Цього ж дня, старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) Черненко А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63776422.

02.12.2020 у ВП №63776422 старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) Черненко А.А. винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10000,00 грн. на користь Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ).

Також 02.12.2020 державним виконавцем винесено інші постанови у ВП №63776422 про стягнення з ОСОБА_1 мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 69,00 грн. на користь Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження в розмірі 500,00 грн.

Крім того, державним виконавцем винесена вимога, яка датована 02.02.2021 про негайне виконання позивачкою судового рішення, яка надсилалася на адресу позивача листом зі штрихкодовим ідентифікатором №292 та була повернута відправнику, у зв`язку із закінченням терміну зберігання (копія конверту наявна в матеріалах справи).

В подальшому, старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) Черненко А.А. винесено постанови від 01.03.2021 та від 22.03.2021 у ВП №63776422 про накладення на ОСОБА_1 штрафів за невиконання рішення суду відповідно у розмірі 1700,00 грн. та 3400,00 грн.

Надалі, державним виконавцем 16.04.2021 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №63776422 у зв`язку з тим, що воно не може бути виконано без участі боржника.

Позивач не погоджуючись із постановами винесеними старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черненко А.А. виконавчому провадженні №63776422 від 02.12.2020 у про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 10000,00 грн., від 01.03.2021 про накладення на боржника штрафу в розмірі 1700,00 грн. та від 22.03.2021 про накладення на боржника штрафу в розмірі 3400,00 грн., від 02.12.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69,00 грн. та визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у розмірі 500,00 грн. звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII, у редакції на момент винесення оспорюваних постанов).

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно о цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII).

Частиною 1 ст. 3 Закону №1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Приписами ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною 1 ст. 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Приписами ст. 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 1-4, 6, 7 і 9 ч. 1 ст. 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

За приписами п. 1-6 ч. 5 ст. 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною 3 ст. 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Отже, виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення та за своєю природою є санкцією за невиконання рішення суду боржником.

Оскільки відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення (будь-яка дія або сукупність дій) уже свідчить про те, що таке рішення не виконувалося добровільно, а при виконанні рішень про зобов`язання не чинити перешкод (утриматися від вчинення дій) строк для добровільного виконання рішення матеріальним законом не передбачено, то державний виконавець згідно з положеннями ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VIII виносить постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 10000,00 грн. (2 розміри мінімальної заробітної плати) з боржника.

Тобто після відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, в провадженні якого перебуває (знаходиться) відповідне виконавче провадження, у безспірному порядку зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору.

Суд звертає увагу на те, що примусове виконання рішення розпочинається з моменту винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження державний виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору шляхом винесення відповідної постанови.

Прийняття рішення державним виконавцем шляхом винесення постанови про стягнення виконавчого збору не залежить від волі чи дій сторін виконавчого провадження, а є обов`язком виконавця відповідно до вимог імперативної норми матеріального закону.

Крім того, з огляду на вказані положення Закону №1404-VIII суд вважає посилання позивача на висновки, викладені у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.07.2019 по справі №821/1108/17 (провадження №821/1108/17) безпідставними та передчасними оскільки правовідносини у виконавчому провадженню №63776422 не є подібними до правовідносин у справі №821/1108/17, у якій, на відміну від справи що розглядається, підставою для визнання незаконною постанови про стягнення виконавчого збору слугувало питання строків для добровільного виконання рішення, переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій по справі №821/1108/17 Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду встановлено, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору №49025642, винесена 22.01.2016, на час дії Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІV. Положеннями ч. 2 ст. 25 даного закону передбачалася можливість самостійного виконання рішення суду у строк, що не перевищує 7 днів. Однак, 05.10.2016, набув чинності Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ, який чинний на момент виникнення спірних правовідносин між позивачем та відповідачем у даній справі, зі змісту якого вилучено положення про добровільне виконання рішення суду, а отже постанова про стягнення виконавчого збору підлягає винесенню в обов`язковому порядку.

Також суд вважає безпідставними посилання позивача на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 по справі №2540/32018 оскільки, судами усіх інстанцій розглядалися обставини винесення постанови про стягнення виконавчого збору при виконанні рішення майнового характеру (стягнення коштів з фізичної особи на користь банку). Як вбачається із п. 36 постанови суду від 11.03.2020 по справі №2540/32018: «Спір у цій справі виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування судами частини 2 статті 27 та частини 3 статті 40 Закону № 1404-VІІІ при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).»

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження №63776422 відкрите на підставі виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області від 01.12.2020 по цивільній справі №372/296/18 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , тобто рішення на підставі якого видано виконавчий лист, є рішенням немайнового характеру та не може передбачати стягнення коштів з позивача.

Виконавче провадження завершене на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VІІІ, (підстава завершення виконавчого провадження не є тотожною підставі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою). Судом встановлено, що виконавцем повернуто виконавчий документ до суду, у зв`язку тим, що рішення неможливо виконати без участі боржника.

Окрім наведених вище обставин зі ст. 10 Закону №1404-VІІІ вбачається перелік заходів примусового виконання рішення, які підлягають застосуванню виключно під час виконання рішень майнового характеру (рішень про стягнення коштів):

- звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові віл інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

- вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

- заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.

Однак, під час виконання рішень немайнового характеру державний виконавець може вживати інші заходи примусового виконання.

Тому, під час виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 01.12.2020 по цивільній справі №372/296/18 державним виконавцем винесено постанови у виконавчому провадженні №63776422 від 01.03.2021 про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1700,00 грн. та від 22.03.2021 про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 10 Закону №1404-VIII державний виконавець наділений правом вживати інші заходи примусового виконання, тобто накладення штрафу під час виконання рішення немайнового характеру спонукає, примушує боржника виконати рішення. Окрім цього матеріальний закон не містить застережень або обмежень щодо віднесення накладення стягнення у вигляді штрафу до заходів примусового виконання рішення.

Сукупність наведених обставин беззаперечно свідчить, що державним виконавцем правомірно та відповідно до чинного законодавства вжито заходи примусового виконання рішень.

З позовної заяви вбачається, що підставою для скасування постанови про стягнення виконавчого збору позивач вважає ту обставину, що він не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження.

Суд критично відноситься до таких доводів позивача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що державний виконавець відповідно до положень ч. 1 ст. 28 Закону №1404- VIII направляє постанову про відкриття виконавчого провадження сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом за адресою, вказаною у виконавчому документі.

Положеннями Закону №1404-VIII не передбачений обов`язок державного виконавця чи інших посадових осіб органу державної виконавчої вручити рекомендоване відправлення стороні виконавчого провадження. Посадова особа органу виконавчої служби передає лист для відправлення до відділення поштового зв`язку АТ "Укрпошта".

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем вчинено вичерпний перелік дій, спрямованих на належне повідомлення боржника про факт відкриття виконавчого провадження: постанови про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору, встановлення розміру мінімальних та додаткових витрат направлені на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі, однак боржник не вияв бажання отримати рекомендований листу, у якому містилися вказані документи виконавчого провадження, у зв`язку з чим відділення поштового зв`язку повернуло поштове відправлення за закінченням терміну зберігання.

Положення ч. 1 ст. 28 Закону №1404-VIII передбачає, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження №63776422 направлена за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: 08700. АДРЕСА_2 , за таких обставин суд вважає, що державний виконавець діяв відповідно до вимог закону, а боржник належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження (реєстр відправлення рекомендованих листів та копі поштового конверта з відміткою відділення АТ "Укрпошта" про підстави повернення поштового відправлення наявні в матеріалах справи).

Також, зі змісту прохальної частини позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить суд скасувати інші постанови державного виконавця, а саме: постанову №63776422 від 02.12.2020 про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження; постанову №63776422 від 02.12.2020 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження; постанову №63776422 від 01.03.2021 про накладення штрафу; постанова №63776422 від 22.03.2021 про накладення штрафу.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд зазначає, що позивач особисто або через свого представника зобов`язаний сприяти всебічному та повному встановленню обставин справи, однак, як встановлено судом, позивач усвідомлено ухиляється від вчинення дій, передбачених процесуальним законом, а саме, як вбачається із доказів, які наданні відповідачем 06.05.2021 на депозитний рахунок Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) позивачем перерахована сума коштів: 4038,00 грн., призначення платежу "Погашення боргу за ВП №65217487 від 20.04.2021, ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ".

07.05.2021 сума коштів розподілена наступним чином: 3400,00 грн. спрямовані на погашення суми штрафу згідно постанови №63776422 від 22.03.2021 про накладення штрафу; 69,00 грн. за користування Автоматизованою системою виконавчого провадження (далі - АСВП); 569,00 грн., яка була спрямована на погашення витрат виконавчого провадження, згідно з постановою №63776422 від 02.12.2020; 69,00 грн. за користування АСВП.

З огляду на викладені обставини суд вважає, що своїми діями - перерахуванням коштів на депозитний рахунок відповідача, боржник - ОСОБА_1 визнала законність та обґрунтованість постанов державного виконавця. За умови незгоди позивача із законністю та обґрунтованістю постанов державного виконавця про накладення штрафу, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, то ОСОБА_1 утрималась від слати суми штрафу та суми додаткових витрат виконавчого провадження.

Крім того, про факт сплати штрафу та витрат виконавчого провадження позивач та/або її представник у порушення вимог процесуального закону, не повідомили суд.

Суд зазначає, що відповідно до положень розділу VII "Централізоване зберігання інформації про рахунки" Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №2432/5 від 05.08.2016, у Автоматизованій системі виконавчого провадження зберігаються відомості про факт надходження коштів на депозитний рахунок відповідного відділу державної виконавчої служби та подальше перерахування коштів з цього рахунку. Тобто, при перерахуванні коштів на депозитний рахунок відділу боржником або стягненні такої суми коштів з боржника, система фіксує факт надходження таких коштів, їх подальший розподіл згідно вимог ст. 45 Закону № 1404-VIII та перерахування на відповідний рахунок. Наявність вказаних обставин унеможливлює подвійне або надмірне стягнення виконавчого збору за однією постановою, у даному випадку: постанова №63776422 від 02.12.2021 з боржника ОСОБА_1 .

Отже, аналізуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідачем правомірно та відповідно до норм чинного законодавства винесенні оскаржувані постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводи відповідача.

При цьому, в ході судового розгляду відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваних постанов.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.