Справа № 540/2561/21
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

29 червня 2021 р. м. ХерсонСправа № 540/2561/21

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді: Ковбій О.В.,

розглянувши заяву позивача про поновлення строків звернення до суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить

- визнати протиправною бездіяльність УМВС України в Херсонській області щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористані у 2008, 2010, 2012, 2013, 2014, 2015 роках чергові відпустки та матеріальної допомоги для оздоровлення за 2008, 2010, 2012, 2013, 2014 роки;

- зобов`язати УМВС України в Херсонській області нарахувати та сплатити грошову компенсацію за невикористані у 2008,2010,2012,2013,2014,2015 роках чергові відпустки на користь ОСОБА_1 ;

- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу для оздоровлення за 2008 рік в сумі 2088,97 грн., за 2010 рік в сумі 2574 грн., за 2012 рік в сумі 3728,15 грн., за 2013 рік в сумі 3728,15 грн., за 2014 рік в сумі 4056,30 грн.

Ухвалою суду від 14.06.2021 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з наявними у ній недоліками. А саме, позивачу слід було звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення (в разі необхідності) або надати докази, що строк не пропущено.

23.06.2021 року на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем подано заяву про поновлення процесуального строку в порядку ст. 121 КАС України.

Стосовно обґрунтувань поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами, суд зазначає наступне.

Так, позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду з позовними вимогами відносно матеріальної допомоги для оздоровлення за 2008 рік в сумі 2088,97 грн., за 2010 рік в сумі 2574 грн., за 2012 рік в сумі 3728,15 грн., за 2013 рік в сумі 3728,15 грн., за 2014 рік в сумі 4056,30 грн, в якій вказано, що строк звернення до суду, на думку позивача не пропущено, оскільки така допомога відповідно правозастосування Конституційного Суду України, наведеного в рішенні від 15.10.2013 року №9-рп/2013 є заробітною платою.

Надаючи оцінку обґрунтованості заявленого клопотання позивача суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Щодо застосування строку позовної давності в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд зазначив, що дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Тобто практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Разом з тим, процесуальний закон обмежує право звернення до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванню учасників судового процесу. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Надаючи оцінку аргументам представника позивача суд зазначає наступне.

Так, як вже зазначалось судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, згідно ч.ч.2,5 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 6 статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд звертає увагу позивача на те, що порядок здійснення спірних виплат - матеріальної допомоги, визначений Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка затверджена наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499 (далі - наказ № 499).

Відповідно до п.1.5 Наказу № 499 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Відповідно пп.2.16.1 п.2.16 Наказу №499, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.

Отже, наведені нормативно правові акти передбачали виплату вказаної допомоги на підставі наказу командира за рапортом особи та в межах виділених асигнувань.

Тільки за існування всіх цих умов, керівник мав обов`язок призначити матеріальну допомогу.

Таким чином, матеріальна допомога для оздоровлення набуває статусу складової частини грошового забезпечення військовослужбовця тільки після прийняття наказу про її виплату.

Посилання позивача на те, в разі порушення роботодавцем про оплату праці звернення працівника до суду не обмежується будь-яким строком в незалежності від того чи були такі суми нараховані в даному випадку є неактуальними, оскільки наказ керівника в даному випадку не є актом призначення матеріальної допомоги, а є рішенням, яке визначає право особи на отримання виплати взагалі.

З аналізу заявлених позивачем аргументів вбачається, що вказана виплата йому не призначалась, хоча, на його думку, він має право на призначення такої виплати.

Тобто, дійсним предметом позову є не право позивача на отримання складових грошового забезпечення (вимоги за яким не обмежені процесуальним строком), а питання щодо проходження публічної служби, оскільки механізм призначення виплати в якості підстави передбачає прийняття відповідного наказу.

Інакше кажучи, спірна бездіяльність відповідача полягає не в відсутності дій щодо нарахування допомоги, а у відсутності дій щодо її призначення відповідним наказом.

Згідно п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування

Отже, вимога ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності УМВС України в Херсонській області щодо не нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення за 2008, 2010, 2012-2015 роки, заявлена ним в рамках даного позову є вимогою щодо проходження, звільнення з публічної служби, строки звернення з якими обмежені одним місяцем (ч.5 ст. 122 КАС України).

В позові ОСОБА_1 не зазначає конкретних дат звернення за призначенням матеріальної допомоги за 2008, 2010, 2012-2015 роки.

Суд вказує, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за відповідний календарний рік, отже не отримавши ані матеріальної допомоги ані відомостей про прийняття наказу щодо її виплати до кінця року, в якому він мав її отримати особа була обізнана з відповідною бездіяльністю керівництва щодо невидання наказу про призначення необхідних виплат.

Таким чином, датою з якої слід обраховувати початок перебігу строку звернення до суду з вимогою про призначення матеріальної допомоги є 31 грудня кожного відповідного року.

Аналогічного висновку стосовно строку звернення до суду з вимогами що пов`язані з неотриманням періодичних платежів, які мають законодавчо визначені обмеження строку їх нарахування дійшов Верховний Суд в постановах від 18.11.2020 року по справі №380/5202/20 та в постанові від 06.02.2018 по справі №607/7919/17.

З цього слідує, що про порушення прав позивачу було відомо, з 31 грудня кожного відповідного року, а з позовом він звернувся до суду 08.06.2021 року, тобто з пропуском встановленого ст.122 КАС України місячного строку.

Також, помилковими є твердження позивача відносно того, що матеріальна допомога є видом постійного грошового забезпечення, оскільки ані Наказом №499, ані будь-яким іншим документом цього не передбачено.

Крім зазначеного, Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в постанові від 24.02.2021 року по справі № 9901/141/20 вказано, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд зазначає, що на сьогодні в адміністративному процесуальному законодавстві немає чіткої норми, яка б визначала поняття поважна причина, її загальні ознаки. Також немає переліку поважних причин чи певного кола обставин, які можна вважати підставою для поновлення пропущених процесуальних строків.

Натомість, законодавець передбачив, що причини поважності пропуску процесуального строку суд оцінює, зважаючи на обґрунтування поважності цих причин та наданих доказів. Така оцінка відбувається з дотриманням норм ст.90 КАС України, яка встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному розгляді.

Як правило, поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

З приводу наведених ОСОБА_1 підстав суд зазначає, що позивачем не вказано жодної обставини, яка об`єктивно унеможливила б його звернення до суду за захистом своїх прав протягом визначеного законом строку в один місяць.

Водночас, вказані позивачем причини не можуть бути визнані судом поважними, оскільки не носять ознак об`єктивності та непереборності, фактично, позивач хоч і просить поновити пропущений строк, проте наводить обгрунтування лише стосовно того, що строк не пропущено.

Таким чином, суд не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Тому, з наведених вище обґрунтувань, суд визнає неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду викладені позивачем в заяві від 23.06.2021 року та застосовує наслідки, передбачені ч. 2 ст. 123 КАС України у вигляді повернення позовної заяви позивачу в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності УМВС України в Херсонській області щодо не нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення за 2008, 2010, 2012-2015 роки.

Враховуючи, що частина позовних вимог, відносно якої прийнято рішення про повернення позивачу невід`ємно пов`язана з іншою частиною позову (викладена в одній позовній заяві) фізично надані позивачем документи поверненню не підлягають.

Разом з тим, відносно іншої частини позовних вимог провадження має бути відкрито.

Керуючись ст.ст. 123, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності УМВС України в Херсонській області щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення за 2008, 2010, 2012, 2013, 2014 роки, стягнення з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення за 2008 рік в сумі 2088,97 грн., за 2010 рік в сумі 2574 грн., за 2012 рік в сумі 3728,15 грн., за 2013 рік в сумі 3728,15 грн., за 2014 рік в сумі 4056,30 грн повернути позивачу.

Направити позивачу виключно копію даної ухвали (у зв`язку з неможливістю відокремити повернених матеріалів від тих, які підлягають прийняттю до розгляду).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення

.

Суддя О.В. Ковбій