Справа № 360/3195/20
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року справа №360/3195/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєв Е.Г., суддів Міронової Г.М., Гаврищук Т.Г., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., за участю представника відповідача Ханіної М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу Приватного підприємства «Айленд» на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 р. у справі № 360/3195/20 (головуючий І інстанції І.В. Тихонов) за позовом Приватного підприємства «Айленд» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії),-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Айленд» (далі позивач, ПП «Айленд») звернулось до Луганського окружного адміністративного суду із позовними вимогами до Головного управління ДПС у Луганській області (далі відповідач, ГУДПС), в якому просило: визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування в інтегрованій картці Приватного підприємства Айленд пені з орендної плати з юридичних осіб в сумі 95428,68грн. у тому числі у 2014 році - 9494,60 грн., у 2015 році - 85934,08 грн; зобов`язати Головне управління ДФС у Луганській області відкоригувати дані інтегрованої картки Приватного підприємства Айленд шляхом виключення пені з орендної плати з юридичних осіб в сумі 95428,68 грн. у тому числі у 2014 році - 9494,60 грн., у 2015 році - 85934,08 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач 24.02.2020р в ході ознайомлення з матеріалами справи №1240/2822/18, яка перебувала у провадженні Луганського окружного адміністративного суду, ознайомився з витягом з ІКПП Позивача за орендною платою з юридичних осіб та йому стало відомо про нарахування відповідачем пені за 2014-2015 роки, яке він вважає протиправним.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 залишено без руху адміністративний позов, запропоновано позивачу протягом п`яти календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду належним чином оформлений адміністративний позов відповідно до пункту 11 частини 5 статті 160 КАС України та копію позовної заяви з додатками для надіслання відповідачу; документ про сплату судового збору в розмірі 2102,00 грн; письмові докази, у належним чином засвідчених копіях, а саме: з відміткою про засвідчення, яка складається зі слів Згідно з оригіналом, особистого підпису належного представника позивача як особи, яка засвідчує копію, його ініціалів та прізвища, а також дати засвідчення копії документа.

24.09.2020 на виконання ухвали від 01.09.2020 позивачем надіслана позовна заява, оформлена з дотриманням вимог статей 160, 161 КАС України, та її копії для відповідачів.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року відкрито провадження у справі вирішено розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження, по справі призначено підготовче засідання (арк. спр. 78-79).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду за позовними вимогами про визнання протиправними дій щодо зарахування спрямованих на виконання податкових зобов`язань з орендної плати за землю з юридичних осіб 2014-2015 років коштів на погашення безнадійного податкового боргу з орендної плати за землю з юридичних осіб в розмірі 95428,68 грн. та похідними позовними вимогами про скасування пені та штрафних санкцій, нарахованих на безнадійний податковий борг, зарахування коштів на виконання податкових зобов`язань з орендної плати за землю з юридичних осіб 2014-2015 років згідно з черговістю виникнення таких зобов`язань з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою. Також, попереджено про те, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви, позовну заяву буде залишено без розгляду відповідно до ч. 15 ст. 171 КАС України.

Станом на 27.01.2021 позивачем не усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року залишено без розгляду позовну заяву Приватного підприємства Айленд на підставі п.7 ч.1 ст. 240 КАС України.

Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд помилково визначив предмет позову як дії відповідача щодо зарахування сплачених позивачем у перод 2014-2015 роки коштів на погашення податкового боргу з орендної плати за землю з юридичних осіб в загальній сумі 95428,68 грн, проте, предметом позову є визнання протиправними дії з нарахування пені та зобов`язання відкоригувати данні ІКПП. Позивач посилався як на одну з підстав позову, на зарахування спрямованих позивачем сум на виконання податкових зобов`язань, яка з`ясована позивачем при підготовці позову. Висновок суду про порушення позивачем строку не містить фактичних даних та є припущеннями. Посилання суду першої інстанції про можливість дізнатися про нарахування пені з електронного кабінету у 2016 році є помилковим, оскільки норми про електронний кабінет з`явились у ПК Украйні з набрання чинності відповідних змін 01.01.2017, порядок його функціонування з 01.09.2017. Також, апелянт зазначає, що відповідним порядком про функціонування електронного кабінету не встановлено, яку інформацію містить електронний кабінет, а навіть за наявності вказана інформація не визначається в якості офіційної. Апелянт зазначає, що ПК України не передбачено оскарження нарахованих в ІКП сум пені, які не визначались в податкових повідомленнях-рішеннях, отже, на думку позивача порядок оскарження у такому випадку є тотожнім оскарженню ППР. На думку апелянта відлік строку звернення з позовом розпочався з 25.02.2020, з дня ознайомлення з ІКПП що міститься у справі № 1240/2822/18, та сплив 25.08.2020.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Представник позивача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, за участю представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що для оскарження у судовому порядку дій контролюючих органів та скасування рішень контролюючих органів, що не пов`язані з нарахуванням грошових зобов`язань, абзацом 1 частини 2 статті 122 КАС України встановлений шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Платник податків мав можливість дізнатись про зазначені дії контролюючого органу одразу після здійснення платежів у 2016 році в електронному кабінеті. До суду з позовною заявою позивач звернувся 25 серпня 2020 року. Отже, з часу, коли позивач дізнався про порушення своїх прав діями контролюючого органу щодо зарахування сплачених позивачем у період 2014-2015 роки коштів на погашення податкового боргу з орендної плати за землю з юридичних осіб в загальній сумі 95428,68 грн минуло більше двох років. Втім, позивачем до позовної заяви не додано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п.8 ч.1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Тобто, у разі встановлення судом обставин, що свідчать про порушення позивачем строку звернення до суду встановлені ст. 122 КАС України, суд застосовує до позову положення статті 123 КАС України. Отже, відкриття провадження по справі не позбавляє суд права застосувати до позову відповідні процесуальні наслідки.

За частиною 1-4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Для звернення до адміністративного суду з позовами у спорах за участю суб`єктів владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства та позовами у спорах, що виникають у зв`язку з проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу, встановлюється тримісячний строк з дня, коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Отже, з аналізу зазначених норм вбачається, що строки звернення до суду встановлюються Кодексом адміністративного судочинства України або іншими законами.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

За положеннями пункту 1.1. статті 1 ПК України, цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 17.1.7 пункта 17.1 статті 17 ПК України передбачено право платника податків оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Таким чином, законодавцем надано платнику податків можливість захистити своє право шляхом оскарження не тільки рішення контролюючого органу, а й шляхом оскарження дії чи бездіяльності контролюючого органу.

Аналогічне право закріплено Кодексом адміністративного судочинства України, згідно з яким до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до вимог підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначено статтею 56 Податкового кодексу України, за приписами пункту 56.1 та 56.2 якої рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Водночас, у пункті 56.18 цієї статті встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Статтею 102 ПК України передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).

Отже, статтею 102 Податкового кодексу України, встановлено строк давності - 1095 днів для нарахування грошових зобов`язань платнику податків.

Положеннями пункта 43.3 статті 43 ПК України встановлено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

У пункті 56.21 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до наведеного при прийнятті позовної заяви від платників податків про оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень про нарахування грошових зобов`язань суди повинні вирішувати питання на користь платника податків і застосовувати пункт 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, який передбачає більш тривалий строк для звернення до суду (1095 днів).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що положення пункту 56.18 статті 56 ПК України є спеціальними щодо приписів статті 122 КАС України, а тому у спірних правовідносинах перевагу повинно бути надано пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, який передбачає більш тривалий строк для звернення до суду (1095 днів).

Проте, строк звернення до суду з позовом про оскарження рішення контролюючого органу обчислюється з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено, як це передбачено пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем рішення щодо нарахування позивачу пені з орендної плати з юридичних осіб в сумі 95428,68грн. за 2014 -2015 роки, у тому числі у 2014 році - 9494,60 грн., у 2015 році - 85934,08 грн, не приймалось.

Разом з цим, суд зазначає, що передбачені суми фінансових санкцій підлягають узгодженню в порядку, встановленому Податковим кодексом України для узгодження грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом. Суми грошових зобов`язань підлягають сплаті як грошові зобов`язання в розумінні Податкового кодексу України, а своєчасно несплачені суми повинні стягуватися в порядку, передбаченому для стягнення податкового боргу (тобто з обов`язковим направленням платникові податків податкових вимог).

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1, статті 14 ПК України визначено, що грошовим зобов`язанням платника податків є сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За визначенням підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто, узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником в строки, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Як встановлено судом, у березні 2017 року Головне управління ДФС у Луганській області звернулось до суду з позовом до Приватного підприємства «Айленд» в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути з відповідача податковий борг з податку на прибуток у сумі 10824,85 грн який складається з основного боргу в сумі 903,00 грн та пені за несвоєчасну сплату податку на прибуток 9921,85 грн а також пені нарахованої за несвоєчасну сплату орендної плати за землю в сумі 90671,93 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 січня 2018 року у справі № 812/43/17, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018, уточнені позовні вимоги ГУ ДФС у Луганській області задоволено частково, внаслідок чого: стягнуто з ПП «Айленд» кошти з рахунків у банках, обслуговуючих платника податків у погашення податкового боргу з податку на прибуток у розмірі 10824,85 грн., з яких 903,00 грн. основного платежу і 9921,85 грн. пені, а також орендної плати з юридичних осіб в сумі 85934,08 грн., що складається з пені; в іншій частині уточнених позовних вимог відмовлено.

Зі змісту судових рішень вбачається, що у зв`язку з несплатою узгоджених податкових зобов`язань за відповідачем утворився податковий борг з податку на прибуток у сумі 903,00 грн. та пені за несвоєчасну сплату податку на прибуток 9921,85 грн. Пеня, яка виникла з орендної плати з юридичних осіб, нарахована за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань за період з 19.06.2013 по 10.08.2015. З метою погашення податкового боргу, податковим органом винесено податкову вимогу форми «Ю» від 08.08.2016 № 386-17. Податкову вимогу від 08.08.2016 № 386-17 направлено на адресу відповідача, однак на адресу податкового органу повернуся конверт з позначкою пошти «за закінченням терміну зберігання». Відомостей щодо оскарження, скасування податкової вимоги до суду не надано.

Судами було встановлено, що період за який заявлено стягнення пені з орендної плати за землю визначено, як період з 30.07.2013 по 10.05.2015. Суди в зазначених рішеннях дійшли до висновку, що з урахуванням положень статті 102 ПК України пеня, розрахована податковим органом у період з 30.07.2013 по 02.01.2014, не підлягає стягненню через пропуск позивачем строку давності

Отже, у даному випадку рішення контролюючого органу яким визначено грошове зобов`язання (податковий борг), а саме щодо пені з орендної плати з юридичних осіб за 2014 - 2015 роки, є податкова вимога форми «Ю» від 08.08.2016 № 386-17, яка була надіслана на адресу позивача та у відповідності до положень п.58.3 ст.58 ПК України вказана вимога вважалась врученою.

Суд зазначає, що за загальним правилом, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як зазначалось, з урахуванням природи спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких позивач звернувся до суду, дає підстави для висновку, що відповідний позов може бути поданий у межах 1095 днів.

Отже, оскільки позивач не оскаржував вищезазначену вимогу, строк звернення до суду з позовом про оскарження дій контролюючого органу щодо нарахування пені з орендної плати з юридичних осіб за 2014 2015 роки, яка була включена до вищезазначеної вимоги, обчислюється з дня отримання платником податків відповідної вимоги, оскільки саме з цьому часу позивач повинен був дізнатись про нарахування йому відповідних сум пені за спірні періоди. Тобто, позивач про порушення свого права повинен був дізнатися, ще у 2016 році.

Позивачем у клопотанні про поновлення строку не наведено обставин, які б вказували на поважність причин пропуску строку.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

Слід зазначити, що інститут строку давності, необхідно використовувати з урахуванням конкретних обставин справи, так щоб він не перешкоджав наявним у позивача засобами захисту своїх прав. Обмеження права на звернення до суду повинно бути пропорційно меті правової визначеності, у іншому випадку це буде порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини в частині права на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини в по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11).

Зазначене дає підстави дійти до висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Зокрема, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; CASE OF KREUZ v. POLAND № 28249/95).

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Айленд» на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 р. у справі № 360/3195/20 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 р. у справі № 360/3195/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.

Повне судове рішення складено та підписано 30 червня 2021 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді Т.Г. Гаврищук

Г.М. Міронова