Справа № 260/4334/20
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2021 рокум. Ужгород№ 260/4334/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Гулай М.В.

сторони у судове засідання - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Закарпатського апеляційного суду про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної судової адміністрації України, Закарпатського апеляційного суду, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, в якій просить:

1. стягнути із Закарпатського апеляційного суду заборгованість суддівської винагороди в загальній сумі 350 589,68 грн., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті;

2. допустити до негайного виконання судове рішення в частині стягнення із Закарпатського апеляційного суду суддівської винагороди за один місяць у розмірі 161 854,00 грн., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що у період з 18 квітня 2020 по 27 серпня 2020 Закарпатський апеляційний суд нараховував та сплачував позивачеві суддівську винагороду у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, тобто з урахуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". Такі дії, на думку позивача, порушують його право на належне матеріальне забезпечення, оскільки право його на отримання суддівської винагороди у належному та повному розмірі не може бути поставлено в залежність від неналежного виконання обов`язків державними органами в частині внесення змін до законодавчих актів чи до формування бюджету.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

25 січня 2021 року Закарпатським апеляційним судом подано відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що такий просить врахувати, зокрема, що суддівська винагорода нараховується та виплачується за рахунок кошторису Закарпатського апеляційного суду. ВРУ 13 квітня 2020 року прийнято Закон України № 553-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", який набрав чинності 18 квітня 2020 року. Цим Законом встановлено обмеження нарахування, зокрема, суддівської винагороди, у розмірі, що перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 1 січня 2020 року. Таким чином, суддівська винагорода обмежується максимальним розміром 47 230 грн. Отже, Закарпатський апеляційний суд не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". Дія ч. 1, 3 ст. 29 вказаного Закону втратила чинність 28 серпня 2020 року. Відтак, у період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року положення ч. 1, 3 ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" були чинними і на підставі них було здійснено нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди. Враховуючи рішення КСУ від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020, починаючи з 28 серпня 2020 року виплата суддівської винагороди судді ОСОБА_1 здійснюється в повному обсязі відповідно до ст. 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

05 лютого 2021 року представником третьої особи подано письмові пояснення, із змісту яких вбачається, що Державна казначейська служба Україна виконує рішення Закарпатського окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили у передбаченому законодавством порядку.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Будучи належним чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду даної справи, сторони у судове засідання не з`явилися.

Однак, в матеріалах справи містяться заяви позивача та представника відповідача про розгляд справи за їх відсутності.

У відповідності до вимоги ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що Указом Президента України "Про призначення суддів" від 14 липня 2004 року № 790/2004 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) було призначено на посаду судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області строком на 5 років.

Постановою ВРУ № 2868-VI від 23 грудня 2010 року обраний на посаду судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області безстроково.

Постановою ВРУ № 306-VІI від 23 травня 2013 року обраний на посаду судді апеляційного суду Закарпатської області.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя № 2676/0/15-19 від 15 жовтня 2019 року позивач переведений на посаду судді Закарпатського апеляційного суду.

Наказом голови в.о. голови Закарпатського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року № 285/ос "Про зарахування до штату Закарпатського апеляційного суду на посаду судді" позивача зараховано до штату Закарпатського апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року, у зв`язку з переведенням на посаду судді цього ж суду безстроково.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до Наказу голови суду від 03 липня 2020 року № 163/ос "Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років судді ОСОБА_1 " позивачу встановлено щомісячну доплат за вислугу років в розмірі 50% до посадового окладу.

Спірні правовідносини виникли з приводу неправомірної, на думку позивача, виплати його суддівської винагороди у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року у меншому розмірі, ніж передбачено нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Частина 2 статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Відповідно до частини 2 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон) суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частиною 4 статті 135 Закону визначено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Відповідно до частини 5 статті 135 Закону суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Частиною 9 статті 135 Закону визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Крім того, статтею 130 Конституції України (друге речення частини 1 та ч.2) визначено, що у Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється Законом про судоустрій.

При цьому, частиною 1 статті 135 Закону визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

З наведених норм, зокрема Конституції, яка має найвищу юридичну силу, вбачається, що виключно Законом регламентується питання суддівської винагороди.

12 березня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

Водночас, 18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року №553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29, відповідно до якої встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року.

При цьому, у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Слід зазначити, що з урахуванням вищевказаних прямих норм Конституції України та положень Закону, будь-які регулювання, зокрема, в частині обмеження суддівської винагороди, не можуть бути застосовані до позивача іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону, а тому фактичне зменшення суддівської винагороди на підставі Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-IX є необґрунтованим та таким, що суперечить діючому законодавству, зокрема Конституції України.

Наведене також узгоджується зі статтею 8 Конституції України, якою визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України в п. 4.1 рішення від 11 березня 2020 року в справі № 4-р/2020 з посиланням в тому числі на норми міжнародного права зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11 -р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виці матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту З мотивувальної частини Рішення від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018).

Відповідно до пункту 62 Висновку Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 1 січня 2001 року № 1 (2001) у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

За таких обставин при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач мав керуватися виключно Законом, чого ним зроблено не було.

Відповідно до частини 1-4 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд, після винесення рішення у справі, звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Враховуючи те, що ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" в частині суддівської винагороди не відповідає Конституції України та нормам міжнародного права, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України як норми прямої дії.

Разом з тим, суд вказує на те, що рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: - частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами; - абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ.

Отже, положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами, Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ, визнані неконституційними.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23 лютого 2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ "Кечко проти України" (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та "Ромашов проти України" (заява № 67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Зокрема, у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (заява №70297/01) та у справі "Бакалов проти України" (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Враховуючи наведене, дії відповідачів відносно нарахування та виплати судді Закарпатського апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року є протиправними, оскільки така здійснена з порушенням положень статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", і тому порушене право позивача підлягає поновленню шляхом зобов`язання Державної судової адміністрацію України та Закарпатського апеляційного суду провести нарахування та виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, без застосування обмеження, встановленого ст.29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у загальній сумі 350589,68 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

При цьому суд вважає за можливе визначити конкретний розмір недоотриманої ОСОБА_1 частини суддівської винагороди, а саме - 350 589,68 грн., з огляду на те, що розрахунок такої самостійно здійснений відповідачем - Закарпатським апеляційним судом у довідці № 02.5/20591/20 від 16 жовтня 2020 року (а.с. 21).

Відтак, з метою повного захисту та відновлення порушених прав позивача така сума підлягає стягненню не лише з суду, а й з Державної судової адміністрації України, як розпорядника коштів.

У зв`язку з вищенаведеним суд вважає позовні вимоги належним чином обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Разом з тим, не підлягає задоволенню клопотання позивача про допущення до негайного виконання рішення в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць у сумі 161 854,00 гривень.

З цього приводу суд зазначає, що перелік судових рішень, які виконуються негайно, наведений в ст. 371 КАС України.

Так, зокрема, згідно п. 2 ч. 1 зазначеної статті негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Предметом даного адміністративного позову є питання проведення перерахунку суддівської винагороди з огляду на виплату такої у меншому, аніж передбачено законодавчими нормами розмірі. Отже, рішенням в такій справі судом не вирішувалося питання щодо присудження виплати позивачу заробітної плати (суддівської винагороди) та не визначалося конкретної суми стягнення за місяць, а тому положення ст. 371 КАС України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 205, 229, 242-246, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Закарпатського апеляційного суду про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області - задовольнити частково.

2. Сягнути з Державної судової адміністрації України (вул. Липська, буд.18/5, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ - 26255795) для виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у загальній сумі 350 589,68 (триста п`ятдесят тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень 68 коп.), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, шляхом безспірного списання коштів з наявних бюджетних програм, на забезпечення здійснення правосуддя місцевими апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, перерахувавши дану суму Закарпатському апеляційного суду (88008, Закарпатська область, м. Ужгород. вул. Довженка, буд. 7, код ЄДРПОУ - 42262749).

3. Зобов`язати Закарпатський апеляційний суд (88008, Закарпатська область, м.Ужгород. вул. Довженка, 7, код ЄДРПОУ - 42262749) провести виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, без застосування обмеження, встановленого ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у загальній сумі 350 589,68 (триста п`ятдесят тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень 68 коп.), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

4. У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22 червня 2021 року.

СуддяС.А. Гебеш