Справа № 265/8094/20
Суддя: Литвиненко Н. В.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 265/8094/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2021 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції у Донецькій області Пилипенко Світлани Іванівни про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом вказавши, що постановою серії ДПО18 №777246 від 04.12.2020 року за статтею 126 частиною 1 КУпАП, що була винесена інспектором взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Донецькій області ДПП Пилипенко С.І., його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме без всебічного та об`єктивного з`ясування інспектором обставин справи, при відсутності достатніх доказів його винуватості в адміністративному правопорушенні, містить у собі посилання на обставини, що в дійсності не мали місце. Зазначив, що 04.12.2020 року був зупинений на контрольно-пропускному пункті на в`їзді в м. Маріуполь працівниками Нацгвардії України, де стався конфлікт, з приводу чого була викликана поліція. На момент прибуття патрульної поліції позивач транспортним засобом не керував, оскільки знаходився в модулі перевірки документів, а тому не був зобов`язаний надавати відповідачу документи на керування транспортним засобом. На підставі викладеного, просить скасувати постанову серії ДПО18 №777246 від 04.12.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надіслав до суду відзив, зазначив, що позивачем було допущено порушення правил дорожнього руху. За скоєне правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 грн. У підтвердження доводів, надав диск з відеозаписом. На підставі цього просив відмовити у задоволенні адміністративного позову. Розгляд справи просив проводити без участі представника відповідача.

Оскільки сторони надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, для розгляду справи немає перешкод та її розгляд здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.9 ст. 205 КАС України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Судом встановлено, що 04 грудня 2020 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №777246 інспектором взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Донецькій області ДПП Пилипенко С.І. притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, зокрема за те, що 04 грудня 2020 року о 18:00 годині ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Saab номерний знак НОМЕР_1 не мав при собі (або не пред`явив для перевірки) реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п.2.4 ПДР України, за що накладено штраф в сумі 425 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За вимогами ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

З аналізу вищенаведених норм вбачається обов`язок водія, мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб .

В той же час уповноважені працівники органів Національної поліції мають право перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що 04 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом там був зупинений Національною гвардією України на блокпосту.

Суд не приймає доводи позивача про незаконність вимог про пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з посиланням на ст.32,35 Закону України «Про Національну поліцію». На думку позивача, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та суперечуть обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Правовідносини між сторонами виникли в м. Маріуполі, яке відноситься до території Донецької області, де проводиться операція Об`єднаних сил по деокупації Донбасу, у зв`язку з чим Міністерством оборони України встановлено особливий порядок, який передбачає надання на підконтрольних Україні територіях Донецької області, (в тому числі і в м.Маріуполі) органам сектору безпеки і оборони, іншим державним органам України, спеціальних повноважень, необхідних для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони для відсічі і стримування збройної агресії у Донецькій та Луганській областях, що узгоджується з вимогами ст.12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областях».

Блок-пост на якому був зупинений позивач є пунктом перепустки, облаштований за вимогою командування Об`єднаних сил для виконання завдань в секторі ООС, в тому числі для перевірки у громадян і посадових осіб документів, здійснення особистого огляду громадян, огляду речей, що при них знаходяться, транспортних засобів та речей, які ними перевозяться; тимчасово обмежувати або забороняти рух транспортних засобів і пішоходів на вулицях та дорогах, не допускати транспортні засоби, громадян на окремі ділянки місцевості та об`єкти, виводити громадян з окремих ділянок місцевості та об`єктів, відбуксировувати транспортні засоби та інше.

Непред`явлення документів на підтвердження правомірності експлуатації транспортного засобу і представникам патрульної поліції, до повноважень яких відноситься здійснення контролю за дотриманням ПДР учасниками дорожнього руху та за правомірністю експлуатації транспортних засобів є порушенням обов`язку водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Таким чином повноваження поліції щодо перевірки правомірності експлуатації транспортного засобу на вулично-дорожній мережі відповідає обов`язку водія мати при собі і пред`явити на вимогу поліцейського документи, що підтверджують правомірність експлуатації транспортного засобу.

Така позиція суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду, викладеній в Постанові від 25 вересня 2019 року в справі №127/19283/17 (адміністративне провадження №К/9901/17925/18), якою Верховний Суд наголосив, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Окремо, в цій справі, Верховний Суд зауважив, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання інших вимог ПДР не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

На думку суду відповідач при розгляді справи в зазначеній дорожній обстановці діяв в межах своїх повноважень, відповідно до вимог ст. 251, 252, 280 КУпАП.

Суд вважає, що обране відповідачем адміністративне стягнення за виявлені адміністративне правопорушення є достатнім, призначене з урахуванням досліджених під час розгляду справи доказів, в межах санкції ст.126 ч.1 КУпАП.

Приведені норми чинного законодавства України та конкретні обставини справи дають підстави обґрунтовано вважати про те, що відповідач діяв у межах та у спосіб передбачені чинним законодавством України, а оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому жодного доказу, який би спростував факти, викладені в постанові, в ході судового розгляду справи суду не надано, при цьому наявність події та складу адміністративного правопорушення була підтверджена, а тому підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не встановлено, тож суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.126 ч.1, 251, 252, 280, 283 КУпАП, ст.ст.2, 8-10, 72,90, 205, 241-246, 250, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції у Донецькій області Пилипенко Світлани Іванівни про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя: Н. В. Литвиненко