Справа № 260/1346/21
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2021 року м. Ужгород№ 260/1346/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання - Кустрьо В.М.

за участю:

позивач - не з`явився,

представника відповідача - Сатмарі Н.М.,

представник третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Тур`є-Реметівська сільська рада Ужгородського району про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 23 червня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 29 червня 2021 року.

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, якою просить: 1) Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області № 239 від 19.02.2021 року; 2) Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання позивача від 25.01.2021 року із урахуванням вимог чинного земельного законодавства з можливістю надати дозвіл на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на ім`я позивача (код цільового призначення згідно з класифікацію видів цільового призначення земель - 01.03) із земель, що розташовані на території Туричківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області.

Ухвалою суду від 10 червня 2021 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Тур`є-Реметівську сільську раду Ужгородського району.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області наказом від 19 лютого 2021 року № 239 відмовило позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв`язку з тим, що земельна ділянка належить до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики та іншого призначення. Позивач зазначає, що відповідачем не надано жодних підтвердження та доказів, що вказана земельна ділянка, згідно графічного матеріалу, якимось чином суперечить вимогам ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. У зв`язку з чим, позивач, вважає наказ про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою неправомірним, оскільки відповідачем в ньому не наведено належних мотивів та причин відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

В судове засідання, позивач не з`явився, однак 17 травня 2021 року до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що земельна ділянка, яку позивач має намір отримати у власність належить до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, в той же час Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області є розпорядником земель державної власності сільськогосподарського призначення. Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на правомірність оскарженого наказу. У зв`язку з чим, просить суд відмовити в його задоволенні з мотивів, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату час та місце його проведення. Пояснення щодо позову не надав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків:

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області із клопотанням від 25 січня 2021 року, в якому просила надати їй дозвіл на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,0 га, із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, яка розташована за межами населеного пункту на території Туричківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області.

До заяви позивачем було подано: копію паспорту та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, викопіювання із публічної кадастрової карти (картографічний матеріал), на якому вказано місце розташування бажаної земельної ділянки та її площа.

28 січня 2021 року Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області звернулося з листом № 41/0/18-21 до Відділу у Перечинському районі Головного управління Держгеокдастру у Закарпатській області, в якому просило надати наявні відомості з Державного земельного кадастру, а також викопіювання з індексної кадастрової карти (плану), на якій орієнтовно відображено запитувану земельну ділянку. Також просило надати інформацію про вид угідь, відповідно до статистичної звітності про наявність земель та розподіл за їх власниками земель, землекористувачами, зазначити чи не відносяться земельні ділянки до земель товарного сільськогосподарського виробництва чи не про інвентаризовані земельні ділянки за державні кошт, чи включені до переліку земель сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на торги.

Листом від 08 лютого 2021 року № 81/409-21-0.24 Відділ у Перечинському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області щодо клопотання ОСОБА_1 повідомив, що вказана земельна ділянка належить до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" від 19 лютого 2021 року № 239 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, із земель, що розташовані на території Тур`я-Реметівської сільської ради Перечинського (Ужгородського) району Закарпатської області, у зв`язку з належністю вказаної на графічних матеріалах земельної ділянки до земель промисловості транспорту, зв`язку енергетики, оборони та іншого призначення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 (далі - Положення № 15) визначено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (п. 2 Положення № 15)

Згідно з п. 7 Положення № 15 Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно п. "б" ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Пунктом "б" ч. 1 ст. 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Дана норма кореспондується зі змістом абз. 1 ч.3 ст.123 ЗК України, якою визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на вказані норми права, суд дійшов висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17 та від 24 квітня 2018 року № 814/1961/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 803/1244/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того,вищенаведені норми передбачають два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Як вбачається із оскарженого наказу, відповідачем було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв`язку з належністю вказаної позивачем на графічних матеріалах земельної ділянки до земель промисловості транспорту, зв`язку енергетики, оборони та іншого призначення.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що згідно листа відділу у Перечинському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 08 лютого 2021 року вказана земельна ділянка належить до земель промисловості транспорту, зв`язку енергетики, оборони та іншого призначення.

Однак, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що вказана земельна ділянка належить до земель промисловості транспорту, зв`язку енергетики, оборони та іншого призначення.

Щодо посилань представника відповідача на лист Тур`є-Реметівської сільської ради від 22 червня 2021 року № 02-07/1320, відповідно до якого вид угідь земельної ділянки, яку позивач має намір отримати у приватну власність - кам`янисті місця, то суд зазначає, що вказаний лист не містить інформації про цільове призначення такої земельної ділянки.

Інших доказів на підтвердження належності земельної ділянки до земель промисловості транспорту, зв`язку енергетики, оборони та іншого призначення відповідачем не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що підстав відмови, які передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідачем не доведено.

Відтак, позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 19 лютого 2021 року № 239 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою" підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням викладеного та з огляду на скасування наказу про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, повторно з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 січня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, із земель, що розташовані на території Тур`я-Реметівської сільської ради Ужгородського району, та прийняти, відповідно до вимог Земельного кодексу України рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у наданні такого дозволу.

За правилами встановленими ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області не доведено правомірності наказу про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, вимоги позивача про визнання протиправним та скасування такого наказу відповідають вимогам законодавства та встановленим судом обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню та необхідно визнати такий наказ протиправним та скасувати його, а також зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Щодо зобов`язання відповідача подати у десятиденний строк звіт про виконання рішення, суд вказує наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов`язком суду. Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин та обґрунтованих сумнівів на користь ймовірного невиконання рішення суду відповідачем, що підтверджені належними та допустимими доказами.

У якості обставин, що можуть свідчити про невиконання рішення суду відповідачем-суб`єктом владних повноважень потрібно розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Зазначивши у прохальній частині позовної заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду позивач не навів аргументованих доводів та не надав доказів того, що дане рішення суду буде відповідачем не виконане, в зв`язку з чим своєчасно у межах розумних строків не будуть поновлені його права. Тому, дане клопотання позивача не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Тур`є-Реметівська сільська рада Ужгородського району (Закарпатська область, Ужгородський район, с. Тур`ї-Ремети, вул. Тканка, буд. 1, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 19 лютого 2021 року № 239 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою".

3. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, повторно з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 січня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, із земель, що розташовані на території Тур`я-Реметівської сільської ради Ужгородського району, та прийняти, відповідно до вимог Земельного кодексу України рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у наданні такого дозволу.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяН.Д. Маєцька