Справа № 380/4249/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/4249/21 пров. № А/857/9642/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Заверухи О. Б., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року про повернення позовної заяви у справі № 380/4249/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Гавдик З. В.,

час ухвалення рішення 14.04.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначена,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ), в якому просив визнати протиправними дії Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період 2011 - 2016 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру; зобов`язати Національну академію Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум, в місяцях фактичної виплати, надбавку за кваліфікацію з листопада 2011 року по листопад 2012 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу»: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу, з грудня 2012 року по травень 2016 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу»: 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період 2016 2017 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум, в місяцях фактичної виплати, надбавку за кваліфікацію з липня 2016 року по травень 2017 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу»: 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; визнати протиправними дії Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру; зобов`язати Національну академію Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 16 грудня 2008 року у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням виплачених сум; визнати протиправними дії Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру; зобов`язати Національну академію Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 16 грудня 2013 року, у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, з урахуванням виплачених сум; визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення, у вересні 2016 року, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та підйомної допомоги у червні 2016 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у вересні 2016 року та підйомну допомогу у червні 2016 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 в розмірі 60% грошового забезпечення; визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення, у жовтні 2017 року передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та підйомної допомоги у січні 2017 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у жовтні 2017 року та підйомну допомогу у січні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, в розмірі 60% грошового забезпечення; зобов`язати Національну академію Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми надбавки за кваліфікацію за весь час затримки такої виплати по день їх фактичної виплати; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми надбавки за кваліфікацію за весь час затримки такої виплати по день їх фактичної виплати.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала судді є незаконною та передчасною, прийнятою з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що допомога на оздоровлення, додаткові грошові види забезпечення та виплати передбачені саме законодавством з питань грошового забезпечення військовослужбовців та виплата таких проводиться із фонду грошового забезпечення, то такі виплати у тому числі із питань оподаткування прирівнюються до заробітної плати (грошового забезпечення) та включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку у місяці, в якому здійснено їх фактичне нарахування. Із огляду на зазначене за характером та предметом спору справа № 380/4249/21 є справою про стягнення заробітної плати, у яких позивачі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору. Що стосується строків звернення до суду, то в силу ч. ч. 1, 3 ст. 122 КАС України та ч. 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З урахуванням наведеного, просить скасувати оскаржувану ухвалу як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що саме в місячний строк після звільнення позивач повинен був звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, як зазначено у статті 122 КАС України. В даному ж випадку наявний факт несвоєчасного звернення до суду з позовними вимогами, які позивач ніяким чином не обгрунтував. Вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому просить таке залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача Каверін С. М. в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представники відповідача- ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ) Маслов О. В., Матюшко В. В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції не погодилися з доводами апеляційної скарги позивача, і вважають, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просять залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Решта учасників справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому з врахуванням наведеного вище суд вважає можливим проведення розгляду справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, оскільки не надав до суду оригіналу документа про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, а також не надав суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Ч.5 ст.122 КАС України є загальною нормою у розв`язанні спорів стосовно зазначених правовідносин у разі, якщо іншими законами встановлено інший строк звернення до суду в спорах щодо таких правовідносин.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання строків звернення до суду у зв`язку із нездійсненням перерахунку та виплати військовослужбовцям грошового забезпечення (надбавка за кваліфікацію, винагорода за тривалість безперервної календарної військової служби, допомога на оздоровлення, підйомна допомога, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які повинні бути застосовані до спірних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці» №1774-VIII, зі змінами та доповненнями від 1 січня 2017 року, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

За змістом ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону Закон №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У постанові від 21 листопада 2018 року (справа №824/166/15-а) Верховний Суд, аналізуючи норми, зокрема, ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, п. 33.1 Інструкції, дійшов висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань вважається одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу.

Аналізуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Таким чином, позивач має право звертатися до суду з позовними вимогами про стягнення грошового забезпечення (надбавка за кваліфікацію, винагорода за тривалість безперервної календарної військової служби, допомога на оздоровлення, підйомна допомога, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати) без обмеження будь-яким строком.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 12 червня 2020 року по справі № 818/1106/16.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником бойових дій, а тому, на думку колегії суддів, при зверненні в суд з позовом у спірних правовідносинах звільняється від сплати судового збору, незалежно від часу отримання такого статусу, оскільки на час звернення в суд з позовом позивач мав такий статус.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04 листопада 1950 року кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється право на суд, яке, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом (рішення у справі Кутіч проти Хорватії від 01.03.2002р.).

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі Белле проти Франції від 4 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував наведені вище норми права, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги є підставними та такими, що спростовують висновки суду з наведених вище мотивів.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскаржувана ухвала, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі скасуванню, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.242, 243, 246, 250, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року про повернення позовної заяви у справі № 380/4249/21 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. Б. Заверуха
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 29 червня 2021 року.