Справа № 640/705/20
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2021-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року

м. Київ

справа № 640/705/20

адміністративне провадження № К/9901/19620/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року (суддя Балась Т.П.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року (судді Епель О.В., Губська Л.В., Степанюк А.Г.) у справі № 640/705/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України, відповідач), у якому просив:

- визнати протиправними дії МВС України в особі Департаменту інформатизації щодо зберігання та використання шляхом зазначення в довідці № серія ІІА № 1641536 відомостей про ОСОБА_1 : «Разом з тим є особою, якій 28 травня 2012 року Гагарінським РВВС ім. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, кримінальна справа № 14009-2-1-2011/911843 від 28 листопада 2011 року. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 26 червня 2012 року Ленінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України, кримінальна справа № 14006-2-1-2012/620915 від 26 червня 2012 року. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 30 жовтня 2012 року Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, кримінальна справа № 921582 від 14 жовтня 2012 року. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 12 лютого 2013 року Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, кримінальне провадження № l000044 від 31 жовтня 2012 року. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 21 грудня 2013 року Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України, кримінальне провадження № 2000049 від 28 листопада 2012 року. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили»;

- зобов`язати МВС України в особі Департаменту інформатизації надати ОСОБА_1 повну і точну інформацію про наявність/відсутність судимостей без зазначення додаткових відомостей: «Разом з тим є особою; якій 28 травня 2012 року Гагарінським РВВС ім. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, кримінальна справа № 14009-2-1-2011/911843 від 28 листопада 2011 року. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 26 червня 2012 року Ленінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України, кримінальна справа № 14006-2-1-2012/620915 від 26 червня 2012 року. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 30 жовтня 2012 року Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, кримінальна справа № 921582 від 14 жовтня 2012 року. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 12 лютого 2013 року Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, кримінальне провадження № l000044 від 31 жовтня 2012 року. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 21 грудня 2013 року Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України, кримінальне провадження № 2000049 від 28 листопада 2012 року. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили»;

- зобов`язати МВС України в особі Департаменту інформатизації виключити із бази даних інформацію про ОСОБА_1 , а саме: «Разом з тим є особою, якій 28 травня 2012 року Гагарінським РВВС ім. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, кримінальна справа № 14009-2-1-2011/911843 від 28 листопада 2011 року. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 26 червня 2012 року Ленінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України, кримінальна справа № 14006-2-1-2012/620915 від 26 червня 2012 року. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 30 жовтня 2012 року Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, кримінальна справа № 921582 від 14 жовтня 2012 року. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 12 лютого 2013 року Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, кримінальне провадження № l000044 від 31 жовтня 2012 року. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 21 грудня 2013 року Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України, кримінальне провадження № 2000049 від 28 листопада 2012 року. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили».

Позов мотивований тим, що інформація надана в довідці № серія ПА № 1641536 про пред`явлення звинувачення не могла бути відображена у спірній довідці, оскільки не відноситься ані до інформації про притягнення особи до кримінальної відповідальності; ані до інформації про відсутність (наявність) судимості, ані до інформації про наявність обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством. На підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 804/4135/18.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії МВС України в особі Департаменту інформатизації щодо використання шляхом зазначення в довідці № серія ІІА № 1641536 відомостей щодо позивача: «Разом з тим є особою, якій 28.05.2012 Гагарінським РВВС ім. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, кримінальна справа № 14009-2-1-2011/911843 від 28.11.2011. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 26.06.2012 Ленінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, кримінальна справа № 14006-2-1-2012/620915 від 26.06.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 30.10.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, кримінальна справа № 921582 від 14.09.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 12.02.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, кримінальне провадження №від 31.10.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 21.12.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, кримінальне провадження № 2000049 від 28.11.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили».

Зобов`язано МВС України в особі Департаменту інформатизації надати позивачу повну і точну інформацію про наявність/відсутність судимостей без зазначення додаткових відомостей: «Разом з тим є особою; якій 28.05.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, кримінальна справа № 14009-2-1- 2011/91|1843 від 28.11.2011. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 26.06.2012 Ленінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, кримінальна справа № 14006-2-l-2012/620915 від 26.06.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 30.10.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, кримінальна справа № 921582 від 14.09.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 12.02.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, кримінальне провадження № 2000044 від 31.10.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 21.12.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, кримінальне провадження № 2000049 від 28.11.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справді до МВС не надходили».

Приймаючи означені судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що довідка, яка надається Департаментом інформаційних технологій МВС України повинна містити інформацію за трьома напрямками, а саме: 1) про притягнення особи до кримінальної відповідальності; 2) про відсутність (наявність) судимості; 3) про наявність обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України. Відтак, спірна інформація не могла бути відображена у довідці № серія ІІА № 1641536, виданої ОСОБА_1 , оскільки не відноситься до інформації ані про притягнення особи до кримінальної відповідальності, ані про відсутність (наявність) судимості, ані про наявність обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суди зазначили про те, що видача довідок про наявність або відсутність судимості є виключною компетенцією Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання МВС України в особі Департаменту інформаційних технологій надати ОСОБА_1 повну і точну інформацію про наявність/відсутність судимостей без зазначення додаткових відомостей.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи

На рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, а також пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, - скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

В основу доводів скаржника щодо оскарження рішень судів попередніх інстанцій на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України покладено те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 березня 2019 року у справі № 807/1456/17 у подібних правовідносинах, де зазначено, що дії чи бездіяльність уповноважених службових осіб, пов`язані із внесенням або невнесенням передбачених КПК України відомостей до ЄРДР, не є здійсненням публічно-владних управлінських функцій, а тому спори щодо таких дій або бездіяльності не є публічно-правовими, і юрисдикція адміністративних судів на них не поширюється.

У частині касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначив про необхідність відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 804/4135/18, на яку суди першої та інстанцій посилаються у своїх рішеннях, оскільки судом не було взято до уваги, що до Порядку доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України було внесено зміни, відповідно до яких запроваджено два види довідки про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України, зокрема «скорочену» та «повну». Враховуючи, що позивач замовив «повну» довідку, то, відповідно, до неї було включено відомості про кримінальні справи та провадження, в яких позивач притягується до кримінальної відповідальності.

Ухвалою від 21 вересня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Яковенка М.М. (суддя-доповідач), Дашутіна І.В., Шишова О.О. відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу МВС України просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін, зазначаючи про неможливість застосування висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 березня 2019 року у справі № 807/1456/17, оскільки позовні вимоги про зобов`язання МВС України в особі Департаменту інформатизації виключити з бази даних інформацію про ОСОБА_1 були вирішені ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року, яка набрала законної сили та згідно якої провадження у цій частині позовних вимог закрито. Тому касаційна скарга відповідача, подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, задоволенню не підлягає. Також касаційна скарга не підлягає задоволенню з підстави пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, позаяк судами зроблено правильні висновки за результатами розгляду справи з посиланням на правову позицію Верховного Суду щодо застосування норми права в подібних правовідносинах.

01 жовтня 2020 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження від 01 жовтня 2020 року № 1876/0/78-20, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Яковенка М.М. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 21 вересня 2020 року № 12), визначено новий склад суду: Соколов В. М. (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.

Ухвалою від 29 червня 2021 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Позивач 21 листопада 2019 року з метою отримання довідки про наявність або відсутність судимості відправив заявку до Департаменту інформатизації МВС України через електронний інтернет-сервіс.

17 грудня 2019 року Департаментом інформатизації МВС України видана довідка № серія ІІА № 1641536, наступного змісту: «За обліками МВС громадянин(ка) України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець(ка) Дніпродзержинськ Дніпропетровська область Україна на території України станом на 12.12.2019 не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим є особою, якій 28.05.2012 Гагарінським РВВС ім. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, кримінальна справа № 14009-2-1-2011/911843 від 28.11.2011. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 26.06.2012 Ленінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, кримінальна справа № 14006-2-1-2012/620915 від 26.06.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 30.10.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України, кримінальна справа № 921582 від 14.09.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 12.02.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, кримінальне провадження № 2000044 від 31.10.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 21.12.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, кримінальне провадження № 2000049 від 28.11.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили».

У матеріалах справи знаходиться відповідь Генеральної прокуратури України від 20 лютого 2015 року № 26-р-15, надана на звернення ОСОБА_1 щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000044. За змістом відповіді, згідно даних Єдиного реєстру досудового розслідування, кримінальне провадження № .03.2013 скеровано з обвинувальним актом до Гагарінського районного суду м. Севастополя для розгляду по суті. При цьому, Генеральна прокуратура України не володіє інформацією щодо стану судового розгляду у кримінальному провадженні через окупацію Російською Федерацією території півострова Крим. Роз`яснено, що на підставі ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та м. Севастополя на тимчасово окупованих територіях, розгляд кримінальних проваджень, підсудних місцевим судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя забезпечується одним з районних судів м. Києва, визначеним Апеляційним судом міста Києва.

На запит ОСОБА_1 від 11.02.2015 про надання інформації щодо кримінального провадження Апеляційним судом міста Києва надано відповідь від 20.02.2015 за вих. № 6556, у якій позивача повідомлено, що згідно даних автоматизованої системи електронного документообігу Апеляційного суду міста Києва «Апеляція» кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 до Апеляційного суду міста Києва для визначення підсудності не надходило.

Відповідно до змісту відповіді Київського апеляційного суду від 04.03.2019 № 3068/0506/19 на запит ОСОБА_1 , згідно даних, які містяться в АСЕД «Апеляція», матеріали кримінального провадження про визначення підсудності їх розгляду, або будь-які інші справи чи матеріали, в яких є учасником ОСОБА_1 , в порядку ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», не надходили та не розглядались. Також зазначено, що на сьогоднішній день до Київського апеляційного суду не передавались нерозглянуті судові справи, комп`ютерні бази даних та архіви судів розташованих на території АР Крим.

Вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними шляхом вчинення неправомірних дій по внесенню до довідки відомостей, які не відносяться ані до інформації про притягнення особи до кримінальної відповідальності, ані до інформації про наявність або відсутність судимості, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Застосування норм права та висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами частин першої та другої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права в межах доводів і вимог касаційної скарги, визначених статтею 341 КАС України, виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (тут і далі - Закон № 2939-VI; у редакції, чинній на час звернення позивача із запитом) кожна особа має право: 1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом; 2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається; 3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону; 4) на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів; 5) на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.

За частиною третьою цієї статті, розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані: 1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; 2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; 3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; 4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Зберігання інформації про особу не повинно тривати довше, ніж це необхідно для досягнення мети, задля якої ця інформація збиралася. Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені (частини четверта, п`ята статті 10).

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 23 Закону № 2939-VI, запитувач має право оскаржити надання недостовірної або неповної інформації.

Відповідно до частини третьої цієї статті оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до КАС України.

Повноваження поліції у сфері інформаційно-аналітичного забезпечення та формування інформаційних ресурсів визначені статтями 25, 26 Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII у редакції, чинній на час звернення позивача із запитом).

Так, відповідно до частин першої та другої статті 25 Закону № 580-VIII поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених цим Законом.

Поліція в рамках інформаційно-аналітичної діяльності: 1) формує бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС України; 2) користується базами (банками) даних МВС України та інших органів державної влади; 3) здійснює інформаційно-пошукову та інформаційно-аналітичну роботу; 4) здійснює інформаційну взаємодію з іншими органами державної влади України, органами правопорядку іноземних держав та міжнародними організаціями.

Діяльність поліції, пов`язана із захистом і обробкою персональних даних, здійснюється на підставах, визначених Конституцією України, Законом України "Про захист персональних даних", іншими законами України (частина четверта статті 25).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 26 Закону №580-VIII поліція наповнює та підтримує в актуальному стані бази даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС України, стосовно виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень, осіб, які їх учинили, руху кримінальних проваджень; обвинувачених, обвинувальний акт щодо яких направлено до суду.

Умови, підстави та процедуру надання відомостей з інформаційної підсистеми «Оперативно-довідкова картотека» єдиної інформаційної системи МВС України, що містить відомості стосовно осіб, яким повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, та осіб, яких засуджено за вчинення кримінального правопорушення, права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури, визначає Порядок доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, затверджений наказом МВС України від 29 листопада 2016 року № 1256 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 10 січня 2017 року за № 22/29890 (далі - Порядок № 1256 у редакції наказу МВС України від 22 червня 2018 року № 524).

За наведеним у пункті 2 розділу I «Загальні положення» Порядку № 1256 визначенням, довідка - документ, який містить відомості з персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України та який залежно від обсягу запитуваної особою інформації може містити відомості про: відсутність (наявність) судимості; притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України.

персонально-довідковий облік - систематизований банк (база) даних інформаційної підсистеми «Оперативно-довідкова картотека» єдиної інформаційної системи МВС України стосовно осіб, яким повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, та осіб, яких засуджено за вчинення кримінального правопорушення.

Пунктом 6 Порядку № 1256 передбачено, що право на запит та отримання відомостей з персонально-довідкового обліку мають: 1) державні органи, які здійснюють правоохоронні функції; 2) суди всіх рівнів; 3) органи державної влади та їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування у зв`язку зі здійсненням ними повноважень, визначених законодавством; 4) фізичні особи.

Отже, довідка, яка надається Департаментом інформатизації МВС України за запитом, зокрема фізичної особи, може містити відомості про: відсутність (наявність) судимості; притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України.

Відповідно до пунктів 1- 3, 7, 14, 18- 19 розділу V «Отримання відомостей з персонально-довідкового обліку за зверненнями фізичних осіб» Порядку № 1256 фізична особа, яка досягла 14-річного віку (далі - Заявник), має право на отримання з персонально-довідкового обліку відомостей про себе.

Відомості з персонально-довідкового обліку надаються Заявнику у формі Довідки з дотриманням вимог законодавства про звернення громадян та захист персональних даних на підставі запиту на отримання довідки про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, що подається за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.

Запит подається в письмовій або електронній формі.

Запит в електронній формі подається за умови ідентифікації Заявника з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, що відповідає вимогам законодавства України, через офіційний веб-сайт МВС та офіційні веб-сайти територіальних органів з надання сервісних послуг МВС.

У разі незгоди з відомостями, що надані в Довідці, Заявник може надати до ДІ офіційні документи (вирок суду, довідку з місць позбавлення волі тощо) для внесення відповідних змін до персонально-довідкового обліку.

Надання Довідки здійснюється безоплатно в строк до 30 календарних днів з дня надходження запиту.

Довідка видається станом на дату здійснення перевірки фізичної особи за персонально-довідковим обліком.

Як зазначалося вище, Департаментом інформатизації МВС України на електронний запит ОСОБА_1 від 21 листопада 2019 року видана довідка № серія ІІА № 1641536, у якій, окрім інформації про несудимість останнього, міститься інформація про те, що позивач «є особою, якій 28.05.2012 Гагарінським РВВС ім. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, кримінальна справа № 14009-2-1-2011/911843 від 28.11.2011. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 26.06.2012 Ленінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, кримінальна справа № 14006-2-1-2012/620915 від 26.06.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 30.10.2012 Гагарінським РВВС м. Севастополя пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України, кримінальна справа № 921582 від 14.09.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 12.02.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, кримінальне провадження № 2000044 від 31.10.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили. 21.12.2013 Гагарінським РВВС м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, кримінальне провадження № 2000049 від 28.11.2012. Відомості про результати розгляду кримінальної справи до МВС не надходили».

Суди попередніх інстанцій, погоджуючись із позицією позивача стосовно неправомірності дій відповідача щодо внесення до довідки вищевказаної інформації, застосували нерелевантну до спірних правовідносин постанову Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 804/4135/18.

Зокрема, в означеній справі спірні правовідносини виникли в травні 2018 року, коли діяла попередня редакція Порядку № 1256 (у редакції наказу МВС України від 29 листопада 2016 року № 1256), натомість у справі, що розглядається, позивач звернувся із запитом про надання довідки у листопаді 2019 року, тобто коли Порядок № 1256 зазнав змін згідно з наказом МВС України від 22 червня 2018 року № 524 у частині Додаток 2 «Запит на отримання довідки про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України», який було викладено в новій редакції.

З огляду на це, висновки викладені в постанові Верховного Суду 24 жовтня 2019 року у справі № 804/4135/18 не підлягали застосуванню до спірних правовідносин, адже за позицією Великої Палати Верховного Суду подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Повертаючись до нормативно-правового регулювання правовідносин, що склалися між сторонами у даній справі, Суд звертає увагу, що із внесенням змін наказом МВС України від 22 червня 2018 року № 524 до Порядку № 1256, Додаток 2 «Запит на отримання довідки про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України» передбачає можливість запитувача обирати вид інформації, яку він бажає отримати, а саме «повну» або «скорочену».

Зокрема, «повна» довідка має містити інформацію про: відсутність (наявність) судимості; притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, а «скорочена» - або про відсутність (наявність) судимості або про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України.

На підтвердження правомірності своїх дій МВС України вказує, що в запиті ОСОБА_1 від 21 листопада 2019 року було зазначено про надання саме «повної» довідки.

Водночас, окрім вказаних тверджень відповідача, матеріали справи не містять відомостей, яку саме форму довідки - «повну» чи «скорочену» просив у своєму запиті надати позивач.

Однак Суд наголошує, що зазначена інформація є ключовою у розв`язанні даного публічно-правового спору, позаяк лише встановивши ці обставини, можна зробити висновок щодо правомірності/неправомірності дій відповідача щодо відображення наведеної вище інформації у наданій позивачу довідці.

Вказані обставини залишись поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій.

Понад те, нез`ясування судами обставин щодо змісту запиту ОСОБА_1 у частині виду запитуваної ним інформації, позбавляє суд касаційної інстанції можливості погодитися або спростувати, як доводи сторін стосовно суті спору, так і перевірити висновки судів попередніх інстанцій, оскільки дослідження та відсутність належної оцінки доказів, виключає можливість перевірки касаційним судом правильності судових актів.

На підставі викладеного Верховний Суд резюмує, що висновок судів попередніх інстанцій в цій справі є передчасним.

Одночасно колегія суддів погоджується з твердженнями скаржника стосовно помилкового посилання судів першої та апеляційної інстанцій на Положення про Департамент інформаційних технологій МВС України, затвердженого наказом МВС України від 14 грудня 2015 року №1572, адже це Положення втратило чинність на підставі наказу відповідача від 31 січня 2018 року № 70.

Поруч із цим, колегія суддів уважає неприйнятними твердження скаржника про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі № 807/1456/17, адже саме із посиланням на цю постанову суд першої інстанції за клопотанням МВС України закрив провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача виключити із бази даних інформацію про ОСОБА_1 .

Необхідно відзначити, що критерії судового рішення визначені статтею 242 КАС України, відповідно до частин першої - четвертої якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Однак, судові рішення у даній справі не відповідають критеріям законності та обґрунтованості, оскільки вони ухвалені без повного і всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення цього спору.

В силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Як обумовлено частиною четвертою статті 353 КАС України, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Водночас, слід зауважити, що порушення норм матеріального та процесуального права вперше допущено судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції за наслідком судового розгляду вказані порушення не виправив. Отже, направлення цієї справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції не є ефективним способом усунення порушень вимог процесуального права.

За таких обставин Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, судові рішення - скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно з`ясувати, який вид інформації просив надати позивач на свій запит від 21 листопада 2019 року, та на підставі правильно встановлених фактичних обставин справи прийняти законне та обґрунтоване рішення, з урахуванням наведених у мотивувальній частині цієї постанови висновків.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.

2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року скасувати.

3. Справу № 640/705/20 направити на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк