Справа № 360/2400/21
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 червня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2400/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у сумі 51423,12 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 11 травня 2021 року надійшов адміністративний позов Луганського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача адміністративно-господарську санкцію за 2020 рік у сумі 51300,00 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16 квітня 2021 року по 27 квітня 2021 року у розмірі 123,12 грн., разом 51423,12 грн, на розрахунковий рахунок UА0012515 ГУК у Луг.обл./Сєвєрод р-н./50070000, , банк отримувач Казначейство України (ел.адм.подат.) код доходу 50070000 «Надходження до Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю».

Підставою подання даної позовної заяви є те, що відповідач здійснив реєстрацію у Луганському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів 01.06.2018, реєстраційний номер 44/129/1028.

Відповідач надав Звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік за формою 10-ПОІ вх. № 1459 від 24.02.2021. Зі звіту вбачається невиконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році.

24.02.2021 позивач направив на адресу відповідача попередження про добровільну сплату адміністративно-господарської санкції та пені. Відповідач борг не сплатив.

На запит позивача до ГУ ДПС у Луганській області від 23.03.2021 № 360/05-03 щодо отримання інформації про середньооблікову кількість штатних працівників відповідача, відповідь не надійшла.

04.03.2021 позивач направив запит до Сєвєродонецького міського центру зайнятості № 273/05-03 щодо отримання інформації відносно подання відповідачем звітності за формою № 3-ПН, з відповіді на який вбачається, що відповідач протягом 2020 року надавав до центру зайнятості відомості за формою № 3-ПН з інформацією щодо наявності вільних робочих місць, але не всі можливі заходи, спрямовані на виконання 4%-го нормативу вжив.

Враховуючи інформацію за Звітом 10-ПОІ за 2020 рік, який був надісланий на адресу позивача відповідачем, вбачається невиконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році, у зв`язку з чим нарахована адміністративно-господарська санкція у розмірі 51300,00 грн., яку відповідач, враховуючи норму частини 4 ст. 20 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», повинен був сплатити до 15 квітня наступного за роком, у якому відбулося порушення нормативу, про що був повідомлений позивачем.

У поданій позовній заяві за невиконання нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю до відповідної судової інстанції відділення Фонду розраховує суму пені на дату її подання. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 15.04.2021 № 142-рш «Про розмір облікової ставки», з 16.04.2021 встановлено облікову ставку у розмірі 7,5 % річних, яка діє на день звернення з адміністративним позовом, тобто на 27 квітня 2021 року.

Отже, враховуючи вищевикладене, позивачем здійснено розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати адміністративно-господарської санкції з 16.04.2021 по 27.04.2021 з урахуванням облікової ставки НБУ у розмірі 7,5 % річних за кожен день прострочення.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

28 травня 2021 року від відповідача, на адресу суду за Вх.№18495/2021, надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого 24 лютого 2020 року Відповідачем подано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2020 рік (надалі - Звіт), який вже подавався Позивачем та наявний в матеріалах справи. Сторінка 1 із 8Згідно з рядком 01 Звіту, середньо облікова кількість штатних працівників облікового складу складає 27 осіб. Згідно з рядком 02 Звіту у Відповідача середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність у 2020 року дорівнює 0 (нулю). Проте протягом 2020 року у Відповідача працювало 2 особи-працівника з інвалідністю. Кількість осіб з інвалідністю-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особа. Проте, Відповідач вжив всіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення. Так, впродовж 2020 року Відповідач створював робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю.

У січні 2020 року Відповідачем було створено 08 вакантних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. У лютому 2020 року Відповідач виявив бажання працевлаштувати 09 працівників-осіб з інвалідністю (із врахуванням 08 вже створених робочих місць). У період із березня 2020 року по серпень 2020 року у Відповідача обліковувалось 10 вакантних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (із врахуванням раніше створених 09 робочих місць). У період із вересня 2020 року по грудень 2020 року Відповідачем було створено 07 вакантних робочих місць. Про створення робочих місць для осіб з інвалідністю Відповідач своєчасно подавав звітність форми 3-ПН до Сєвєродонецького міського центру зайнятості. При цьому на жодне зі створених робочих місць впродовж року особи з інвалідністю центром зайнятості не спрямовувалися. 13 січня 2020 року, 03 лютого 2020 року, 13 лютого 2020 року, 13 березня 2020 року, 10 квітня 2020 року, 13 травня 2020 року, 12 червня 2020 року, 09 липня 2020 року, 11 серпня 2020 року, 15 вересня 2020 року, 15 жовтня 2020 року, 13 листопада 2020 року, 10 грудня 2020 року Відповідачем згідно з Порядком подання форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013 було подано до Сєвєродонецького міського центру зайнятості звіти «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за формою 3-І ІН

Впродовж 2020 року як зі сторони Сєвєродонецького міського центру зайнятості, так й зі сторони Відповідача здійснювалися заходи спрямовані на пошук та працевлаштування осіб з інвалідністю. Відповідач протягом 2020 року регулярно розміщував оголошення, зокрема в газеті «Проспект объявления».

Впродовж 2020 року на Відповідача працювали 2 працівника-особи з інвалідністю (знайдено та працевлаштовано Відповідачем самостійно впродовж 2020 року).

Створюючи робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю Відповідач орієнтувався на середньооблікову кількість штатних працівників облікового складу визначену відповідно до пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 № 286.

Протягом цього періоду Відповідачем створювались додаткові робочі місця для працівників з інвалідністю. З урахуванням раніше створених вакантних робочих місць та зміною кількості працівників Відповідача у зазначений період ним було перевиконано норматив створення робочих місць для осіб з інвалідністю у березні (з 13.03.2020) на 10 робочих місць, у період з квітня 2020 року до серпня 2020 року (включно) - на 9 робочих місць, а у період з вересня 2020 року до грудня 2020 року (включно) - на 6 вакантних робочих місць, про що Відповідач повідомив центр зайнятості у звітах форми 3-Г1Н від 13.03.2020, 10.04.2020, 13.05.2020, 12.06.2020, 09.07.2020, 11.08.2020, 15.09.2020, 15.10.2020, 13.11.2020, 10.12.2020.

Сєвєродонецьким міським центром зайнятості впродовж 2020 року не здійснено в повній мірі добір та не запропоновано працевлаштуватися у товаристві достатній кількості осіб, що мають інвалідність. Відповідач впродовж року створив необхідну кількість вільних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та жодного разу не відмовив у працевлаштуванні особі з інвалідністю, направленою державною службою зайнятості чи особі з інвалідністю, яка самостійно звернулася до Відповідача для працевлаштування. (арк.спр. 39-46).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку у Луганському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів, про що здійснено реєстрацію у Луганському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів 01.06.2018, реєстраційний номер 44/129/1028 (арк.спр.15).

Відповідачем подано до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік за формою № 10-ПОІ (арк.спр. 16).

Відповідно до вказаного Звіту, кількість працюючих інвалідів - штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві в 2020 році склала 0 осіб, при загальній кількості робочих місць для вказаної категорії працівників - 1 особа. Таким чином, станом на 2020 рік 1 (одне) робоче місце, призначене для працевлаштування осіб із інвалідністю, залишилося не зайнятим.

За недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 51300,00 грн., виходячи з розрахунку розміру середньої річної заробітної плати, та 123,12 грн. пеня за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій (арк.спр. 17).

Вважаючи наявними порушення з боку відповідача, що призвели до застосування до нього адміністративно-господарських санкцій, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення належних до сплати штрафних санкцій в сумі 51423,12 грн.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії для них щодо рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон № 875-XII.

Питання визначення основ соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантування їх рівності з усіма іншими громадянами у можливостях участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами врегульовано Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-ХІІ ( далі Закон № 875-ХІІ).

Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 №129 передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 875-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

При цьому, частиною другою вказаної статті зобов`язано підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, самостійно розраховувати кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та забезпечувати працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону №875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Так, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону № 875-XII.

Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 затверджено Форму звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

В контексті прийнятого Закону № 5067 та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

У пункті 3 розділу II звіту №3-ПН вказується кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України "Про зайнятість населення"), і за необхідності в пункті 4 зазначаються категорії таких громадян, зокрема "інваліди".

З огляду на вищезазначене, звіт за формою 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів і, водночас, запитом про направлення на підприємство для працевлаштування.

Суд наголошує, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року справа №806/1368/17.

Виходячи з системного аналізу вищезазначених норм, суд доходить висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію у порядку, передбаченому Законом № 5067 та Наказом № 316;

звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом № 875-ХІІ та Порядком № 70;

у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Проте, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону № 875-XII.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі П/811/693/17, від 02.05.2018 у справі № 804/8007/16, від 13.06.2018 у справі № 819/639/17, від 20.05.2019 у справі № 820/1889/17.

Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно вжило необхідних заходів по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, їх відмова від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідачем протягом 2020 року систематично подавалися до Сєвєродонецького міського центру зайнятості звіти форми №3-ПН щодо наявності вакантних місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Так, наявність вакансій для працевлаштування інвалідів було зазначено у наступних звітах відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за формою 3-ПН: станом на 13.01.2020; станом на 03.02.2020; станом на 13.02.2020; станом на 13.03.2020; станом на 10.04.2020; станом на 13.05.2020; станом на 12.06.2020; станом на 09.07.2020; станом на 11.08.2020; станом на 15.09.2020; станом на 15.10.2020; станом на 13.11.2020; станом на 10.12.2020 (арк.спр. 49-151).

Таким чином, органи, які можуть сприяти працевлаштуванню, а саме Сєвєродонецький міський центр зайнятості, повідомлявся належним чином про наявність вакансій протягом 2020 року. Це також підтверджує і Сєвєродонецький міський центр зайнятості у листі № 773/04-21 від 17.03.2021, відповідно до якого зазначено що протягом 2020 року від відповідача надходила інформація про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії), особам, які відповідали вимогам вакансії, було запропоновано звернутися на підприємство для подальшого працевлаштування. Відмов підприємства у працевлаштуванні осіб з інвалідністю за направленням центру зайнятості не було. Замовлень до Сєвєродонецького міського центру зайнятості на професійне навчання або підготовку осіб з інвалідністю від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не було (арк.спр. 20).

З огляду на те, що відповідачем були виконані вимоги Закону № 875-XII щодо прийняття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, а позивачем не надано доказів того, що відповідач не створив робочі місця для осіб з інвалідністю, відмовляв їм у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, суд зауважує, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, за вчинення якого Законом № 875-XII передбачено застосування адміністративно-господарських санкцій.

Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20.06.2011 у справі № 21-60а11, Верховного Суду, викладеним у постановах від 14.02.2018 у справі № 820/2124/16, від 28.02.2018 у справі №807/612/16, від 11.09.2018 у справі №812/1127/18, від 19.12.2018 у справі №812/1140/18, від 23.07.2019 у справі №820/2204/16, від 31.07.2019 у справі №812/1164/18.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність порушень збоку відповідача, за які передбачене застосування позивачем адміністративно-господарських санкцій.

За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України, за результатами розгляду цієї справи, не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у сумі 51423,12 гривень - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тихонов