Справа № 354/857/20
Суддя: Остап'юк М. В.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 354/857/20
Провадження по справі № 2-а/354/12/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Остап`юк М.В., при секретарі судового засідання Савчук М.І., з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Брайляк Е.Я., розглянувши в спрощеному позовному провадженні з повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області Яворського Миколи Йосиповича, Державної інспекції містобудування України в Івано-Франківській області про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення № 94/1009/m.6/2019 від 17.10.2019,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області Яворського М.Й., Державної інспекції містобудування України в Івано-Франківській області про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 жовтня 2019 року Управлінням Державної Архітектурно-будівельної діяльності у Івано-Франківській області винесено постанову № 94/1009/m.6/2019 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 188-42 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100, 00 грн. Рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності мотивовано Управлінням Державної Архітектурно-будівельної інспекції тим, що ОСОБА_1 04.10.2019 року не допустила посадових осіб Управління на об`єкт будівництва для проведення позапланової перевірки на будівництво готелю та його експлуатація без дозвільних документів за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушила вимоги пункту 1 частини третьої статті 41 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності» та підпункту 1 пункту 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 23.05.2011 року № 553.

Позивачка стверджує, що Постанова про накладення штрафу є незаконною та підлягає скасуванню, а викладені в Постанові факти не відповідають дійсності, та не є такими, що ґрунтуються на нормах матеріального права України.

Як зазначає у позовній заяві позивачка, станом на 04.10.2019 року вона не здійснювала жодного будівництва. Всі будівельні роботи щодо спорудження житлового будинку готельного типу у АДРЕСА_1 були завершені у 2015 році, на підтвердження чого надала декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Також зазначила, що повідомлення про проведення позапланової перевірки їй не надсилалося, а направлення про проведення позапланової перевірки та службове посвідчення представником Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області їй не пред`являлось, чим порушено порядок проведення позапланової перевірки.

Позивач зазначає, що Акт про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва від 04.10.2019, Протокол про адміністративне правопорушення від 04.10.2019 року, Припис про усунення вимог законодавства від 04.10.2019, на підставі яких складена спірна Постанова про адміністративне правопорушення № 94/1009/m.6/2019 від 17.10.2019, відповідачем не складалися у її присутності, їй не вручалися та не надсилалися поштовим зв`язком.

Про відкриття виконавчого провадження вона дізналася лише 09.08.2020 з листа Надвірнянського РВ ДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ), який надійшов разом із постановою на адресу її попереднього місця проживання: с. Чорні Ослави, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, де вона не зареєстрована та не проживає з 2016 року.

Зазначила, що 25.11.2020 Надвірнянським РВ ДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) було накладено арешти на її рахунки, у зв`язку з чим, вона змушена була оплатити штраф у сумі 5100, 00 грн та виконавчий збір у розмірі 730, 00 грн, який був накладений спірною постановою.

Просить Суд визнати незаконною та скасувати спірну постанову, а також стягнути з відповідача понесені нею витрати по сплаті виконавчого збору та штрафу.

У судовому засіданні представник позивачки, адвокат Брайляк Е.Я. просила задовольнити позовні вимоги, з викладених в позові підстав.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Як зазначив відповідач, під час проведення позапланової перевірки так і під час винесення оскаржуваної постанови посадові особи Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області діяли на підставі у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Також відповідач у відзиві вказує не те, що законодавством визначений порядок повернення виконавчого збору та штрафу. Вказані кошти підлягають поверненню, у разі задоволення позову, органами Казначейства, так як такі платежі зараховуються до державного або місцевого бюджетів, а Управління не являється органом, який контролює справляння вказаних надходжень.

Заслухавши позивачку, зваживши на позицію сторони відповідача, дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (стаття 62 Конституції України).

Виходячи з положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року), «Малофєєва проти Росії» ( рішення від 30 травня 2013 року), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року), Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з вимогами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідальності з законом.

Судом встановлено, що 17.10.2019 головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області Яворським М.Й. було винесено постанову № 94/1009/m.6/2019, на підставі якої ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 188-42 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100, 00 грн.

Так, у постанові зазначено, що ОСОБА_1 17.10.2019 не було допущено посадових осіб Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області для проведення позапланової перевірки на будівництво готелю та його експлуатація без дозвільних документів за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеної постанови здійснюється виконавче провадження старшим державним виконавцем Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) Бабчук О.М., ВП №62417639.

Позивач вважає, що постанова № 94/1009/m.6/2019 від 17.10.2019 є незаконною та має бути скасована судом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 р. № 553 на виконання положень зазначеного Закону затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, яким визначається процедура здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт (далі - Порядок № 553).

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Аналогічні правові положення закріплені у п.7 Порядку № 553.

У п. 1 ч. 3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню.

Згідно з абзацом одинадцятим пункту 7 Порядку № 553 під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язана пред`явити службове посвідчення та надати копію направлення для проведення позапланової перевірки.

Пунктом 9 вказаного Порядку № 553 визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.

Відповідно до п. п. 13, 14 Порядку № 553 суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право:

- вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства;

- перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень;

- бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю;

- за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю;

- подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки.

Суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання ними порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Отже, системний аналіз викладених правових норм, які діяли на час проведення позапланової перевірки у позивачки, надає підстави стверджувати, що законодавством на суб`єкт містобудування покладався обов`язок допустити уповноважених осіб органу архітектурно-будівельного контролю на відповідний об`єкт для проведення перевірки.

Разом з тим, виконанню зазначеного обов`язку має передувати сукупність наступних умов: йому має бути пред`явлено направлення на її проведення та службове посвідчення особи, якій доручено проведення такої перевірки.

Позивачка стверджує, що під час проведення перевірки головним інспектором Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області направлення про проведення позапланової перевірки та службове посвідчення їй не пред`являлось. На підтвердження зазначеного, позивачка клопотала допитати у судовому засіданні свідків, очевидців події. Судом вказане клопотання було задоволено.

Так, свідок ОСОБА_2 суду повідомила, що є матір`ю позивачки. Повідомила, що на час перевірки, гостювала у дочки. Особа, яка завітала до них, повідомила, що має намір здійснити перевірку об`єкта будівництва, однак, останній не представився та не пред`явив жодних документів, що посвідчують його особу. Крім того, на той момент, її дочка не проводила ніяких будівельних робіт, оскільки готель був збудований ще у 2015 році.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показала, що є знайомою позивачки у справі. На момент перевірки вона була у позивачки в гостях. Представник уповноваженого органу не представився, не пред`явив жодних документів, не назвав своє прізвище та ініціали, у зв`язку з чим виникли сумніви чи дійсно він уповноважений здійснювати перевірку, тим більше що будівництво готелю не здійснювалося.

Суд критично відноситься до вказаних показів, оскільки свідок ОСОБА_2 є матір`ю позивачки, а свідок ОСОБА_3 хорошою знайомою, що у свою чергу може свідчити про їхню упередженість у розгляді справи.

У той же час, на відміну від позивачки, яка зайняла активну позицію, відповідач, на якого законодавством покладено обов`язок доводити правомірність своїх дій, у даному випадку, - дотримання ним визначеного законодавством порядку проведення перевірки у сфері будівельного контролю та нагляду, у відзиві на позов не спростував позиції позивачки щодо не пред`явлення ним направлення про проведення позапланової перевірки та службового посвідчення під час перевірки, а також не долучив до справи жодних інших доказів, які б спростували зазначену позицію останньої, відтак , відповідачем не доведено дотримання ним, визначеного законодавством Порядку проведення позапланої перевірки.

Крім того, позивачка зазначає, що Акт про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва від 04.10.2019, Протокол про адміністративне правопорушення від 04.10.2019 року, Припис про усунення вимог законодавства від 04.10.2019, на підставі яких складена спірна Постанова про адміністративне правопорушення № 94/1009/m.6/2019 від 17.10.2019, відповідачем не складалися у її присутності, їй не вручалися та не надсилалися поштовим зв`язком.

Судом оглянуті вказані документи.

Так, зі змісту Акту про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва від 04.10.2019 вбачається, що ОСОБА_1 відмовилася від його отримання. У графі Акту про надіслання примірника останнього поштою - відсутні будь-які дані.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення від 04.10.2019 року, то на останньому аркуші останнього також наявна відмітка про відмову ОСОБА_1 від отримання другого примірника останнього. А стосовно надіслання другого примірника протоколу позивачці поштовим зв`язком - відомості відсутні.

Що ж до припису про усунення вимог законодавства від 04.10.2019, яким позивачці надавався строк до 18.10.2019 року на усунення виявлених порушень, то відомості про вручення його позивачці взагалі відсутні, будь-які відмітки з цього приводу, у відведених для цього графах Припису, уповноваженою особою не зроблено. Вказане дає підстави Суду прийти до висновку, що Припис про усунення вимог законодавства, який вподальшому став підставою для прийняття оскаржуваної постанови, не вручався та не надсилався позивачці, у зв`язку з чим, остання була позбавлена можливості виконати його.

За таких обставин, Суд вважає, що це призвело до позбавлення відповідачем права позивачки бути присутньою під час складання спірної постанови та надання пояснень щодо не допуску посадових осіб відповідача до об`єкту проведення перевірки (якщо це мало місце),

Відповідно, Суд погоджується з доводами позивачки про те, що Відповідач під час складання постанови діяв не у відповідності до вимог законодавства та встановлених порядків, оскільки протилежного Відповідачем належними та допустимими доказами не доведено.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку із відсутністю доказів про отримання позивачкою припису про усунення вимог законодавства від 04.10.2019, що викликає обгрунтовані сумніви у наявності вини позивачки, Суд вважає, що в даному випадку у Відповідача не було достатніх та необхідних правових підстав для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, а протилежного стороною відповідача суду не було доведено.

Відповідно до ст. 19 Конституції, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 5 КАС України встановлює, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, відповідачі у справі зобов`язані довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення норм КУпАП відповідними доказами.

В даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій та не надано обґрунтованих доводів щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача, відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02 листопада 2004 року N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Суд вважає, що наявними матеріалами справи не доведена вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відтак, позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог про повернення сплаченого штрафу у сумі 5100, 00 грн та виконавчого збору у розмірі 730, 00 грн, який був накладений спірною постановою, Суд зазначає, що повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в областях з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів у відповідності до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787.

З огляду на це, у цій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 5, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 553, ст. ст. 188-42, 244-6, 245, 268 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 77, 78, 91 КАС України,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області Яворського Миколи Йосиповича, Державної інспекції містобудування України в Івано-Франківській області про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення № 94/1009/m.6/2019 від 17.10.2019 - задовольнити частково.

Скасувати постанову Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області Яворського М.Й. № 94/1009/m.6/2019 від 17.10.2019 по справі про адміністративне правопорушення.

У задоволенні позовних вимог про стягнення виконавчого збору та штрафу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дати складання повного тексту до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

Відповідач: Державна інспекція містобудування України в Івано-Франківській області, 76000, вул. Франка, 4, м. Івано-Франківськ

Відповідач: Головний інспектор будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області Яворський М.Й., адреса: 76000, вул. Франка, 4, м. Івано-Франківськ

Суддя: М. В. Остап`юк