Справа № 500/1818/21
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1818/21

29 червня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), в якому просить:

визнати протиправною та скасувати постанову Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 27.12.2018 року про стягнення виконавчого збору ВП №54767086;

визнати протиправною та скасувати постанову Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 26.11.2019 року про стягнення виконавчого збору ВП №51776069;

визнати протиправною та скасувати постанову Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 26.11.2019 року про стягнення виконавчого збору ВП №51775835.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконанні у Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебували виконавчі провадження №54767086, №51776069, №51775835 з примусового виконання виконавчих документів майнового характеру. Закінчення виконавчих проваджень з підстав передбачених п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ), мало місце за повідомленням стягувана про погашення заборгованості в повному обсязі, без фактичного проведення стягнення та вчинення держаним виконавцем дії, спрямованих на примусове виконання.

За таких підстав, вважає оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 12.04.2021 року визнано поважними причини пропуску та поновлено строк звернення до адміністративного суду. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено у справі судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, 21.04.2021 року Кременецьким міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) подано до суду відзив. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на безпідставність доводів позивача, оскільки по виконавчих документах зведеного виконавчого провадження №53337261, у складі якого перебували виконавчі провадження №54767086, №51776069, №51775835, державним виконавцем проводилися заходи примусового виконання рішення та вчинялися виконавчі дії, серед яких і перевірка майнового стану боржника та його доходів на які може бути звернення стягнення.

Правові позиції, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18 та у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 року у справі №400/4023/19, на які посилається позивач, не може бути застосовано до спірних правовідносин, оскільки виконавчі провадження закінчені в зв`язку із фактичним виконанням рішень. Не може бути і ніякого подвійного стягнення виконавчого збору, оскільки рішення виконані та не можуть бути повторно пред`явлені для примусового виконання.

З огляду на викладене, вважає спірні рішення правомірними, винесеними на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Сторонами подано заяви про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 та ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що на виконанні у Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) у складі зведеного виконавчого провадження №53337261 перебували виконавчі провадження:

№54767086, відкрите постановою державного виконавця 22.09.2017 року, з примусового виконання виконавчого листа №601/823/16, виданого 05.01.2017 року Кременецьким районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" заборгованість у розмірі 1593397,19 грн. за кредитним договором №1901/0608/71-088 від 05.06.2008 року та стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" судові витрати по справі у розмірі 30467,50 грн.;

№51776069, відкрите постановою державного виконавця 27.07.2016 року, з примусового виконання виконавчого напису №1255, виданого 03.09.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про звернення стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями номер АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_1 . За рахунок реалізації житлового будинку задовольнити вимоги стягувана в сумі 508386,99 грн.;

№51775835, відкрите постановою державного виконавця 27.07.2016 року, з примусового виконання виконавчого листа №2/1909/5024, виданого 02.02.2015 року Кременецьким районним судом, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Сведбанк" 43250,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 344862,53 грн. кредитної заборгованості, 10742,04 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 85653,80 грн. боргу по відсотках, 36819,36 грн. пені, 1700,00 грн. державного мита та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Представник стягувача Жилінський Д.І. у письмовій заяві від 29.12.2018 року повідомив, що заборгованість по виконавчому провадженню №54767086, щодо боржника Шовкопляс ВП відсутня та просив винести постанову про закінчення виконавчого провадження. Надалі представником стягувача ОСОБА_4 31.10.2019 року подано письмові заяви, в яких просив закінчити виконавчі провадження №51776069 та №51775835 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" заборгованості згідно виконавчого документу, у зв`язку з погашенням заборгованості.

На підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VІІІ, державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.12.2018 року №54767086, від 26.11.2019 року №51776069, від 26.11.2019 року №51775835.

Крім цього, в межах вказаних виконавчих проваджень державним виконавцем винесено постанови про стягнення виконавчого збору від 27.12.2018 року №54767086 в розмірі 162386,47 грн., від 26.11.2019 року №51776069 в розмірі 50838,70 грн., від 26.11.2019 року №51775835 в розмірі 46915,57 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, і винесених на підставі них спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону №1404-VІІІ).

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ч.5 ст.26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч.2 ст.27 Закону №1404-VІІІ).

Частиною 5 ст.27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.9 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 9 ч.1 ст.39 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч.3 ст.40 Закону № 1404-VIII У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення та відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.1, 3, 4, 6 ч.1 ст.37 Закону № 1404-VІІІ, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого ч.9 ст.27), 11, 14 і 15 ч.1 ст.39 Закону № 1404-VІІІ, якщо виконавчий збір не стягнуто.

При цьому в розумінні положень Закону №1404-VIII примусове виконання виконавчого документу розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 року у справі №480/3452/19 зазначив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження державний виконавець не зобов`язаний самостійно з`ясовувати будь-яку інформацію щодо виконання судового рішення боржником, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VIII не передбачено.

Натомість такий обов`язок, в силу приписів ч.4 ст.19 Закону №1404-VIII, покладено на сторін невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником

Таким чином, стягнення виконавчого збору зумовлюється фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання, а зазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору та визначення його (виконавчого збору) розміру є обов`язком державного виконавця.

З матеріалів справи видно, що примусовому стягненню підлягала сума грошових коштів у виконавчому провадженні №54767086 у розмірі 1623864,69 грн., у виконавчому провадженні №51776069 у розмірі 508386,99 грн., у виконавчому провадженні №51775835 в розмірі 469155,69 грн., тому відповідачем при визначенні суми виконавчого збору, що підлягає стягненню відповідно до постанов від 27.12.2018 року №54767086 в розмірі 162386,47 грн., від 26.11.2019 року №51776069 в розмірі 50838,70 грн., від 26.11.2019 року №51775835 в розмірі 46915,57 грн. дотримано вимоги ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII.

Про погашенням заборгованості згідно виконавчих документів державного виконавця було повідомлено представником стягувача ОСОБА_4 , за наслідками чого і закінчено виконавчі провадження від 29.12.2018 року №54767086, від 26.11.2019 року №51776069, від 26.11.2019 року №51775835.

Інформація про настання відповідних обставин виконання рішення чи врегулювання заборгованості з стягувачем шляхом повернення коштів у розмірі не меншому ніж 13000,00 доларів США в гривневому еквіваленті до 30.11.2018 року, на що посилається позивач, на адресу відповідача від ОСОБА_1 чи інших осіб не надходила.

Разом з тим, зі змісту заяв представника стягувача ОСОБА_4 (а.с. 70-75), якими просив закінчити виконавчі провадження, слідує про повне виконання рішення боржником. Тобто відповідач був повідомлений про повне виконання рішення суду, без жодних відомостей про часткове погашення боргу, що не давало можливості державному виконавцю прийняти інше рішення ніж ті які оскаржені позивачем.

Таким чином, встановлені судом обставини справи свідчать, що у державного виконавця не було законних підстав для невиконання обов`язку, передбаченого положеннями ч.3 ст.40 Закону № 1404-VIII щодо винесення постанов про стягнення з боржника не стягнутого виконавчого збору з огляду на закінчення виконавчих проваджень у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчих документів.

При цьому, підстави, за яких виконавчий збір не стягується, визначені в ч.5, 9 ст.27 Закону №1404-VIII, на спірні правовідносини не розповсюджуються.

Також суд відхиляє посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18 та постанову Верховного Суду від 22.01.2021 року у справі №400/4023/19, оскільки обставини вказаних справ не є тотожними, спір у яких виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування судами ч.2 ст.27 та ч.3 ст.40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Безпідставним є і твердження про створення умови для стягнення з позивача подвійної суми виконавчого збору, оскільки у спірних правовідносинах має місце фактичне виконання рішення та закінчення виконавчих проваджень відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону № 1404-VIII.

З приводу доводів позивача, що в межах виконавчого провадження державним виконавцем не вчинялися заходи примусового виконання рішення, а тому у відповідача не було підстав для стягнення з позивача оскаржуваною постановою виконавчого збору, то суд наголошує, що стягнення виконавчого збору зумовлюється в даному вирадку фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання.

Натомість, матеріали справи свідчать, що в межах зведеного виконавчого провадження №53337261, у складі якого перебували виконавчі провадження №54767086, №51776069, №51775835, державним виконавцем вчинялись дії, серед яких перевірка майнового стану боржника та його доходів на які може бути звернення стягнення: арешт майна боржника, отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна; неодноразові запити до суб`єктів владних повноважень щодо наявності у боржника доходів, відкритих рахунків та майна; виклики боржника, на які останній не з`являвся.

За сукупністю встановлених обставин, суд приходить до висновку, що державним виконавцем правомірно та обґрунтовано, у відповідності до норм ст.3, 27, Закону № 1404-VIII, винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 27.12.2018 року №54767086 в розмірі 162386,47 грн., від 26.11.2019 року №51776069 в розмірі 50838,70 грн., від 26.11.2019 року №51775835 в розмірі 46915,57 грн., та визнає оскаржувані рішення такими, що прийняті згідно вимог ч.2 ст.2 КАС України, а доводи позивача та представлені ним докази наразі не спростовують вказаних висновків суду, у зв`язку з чим позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірності оскаржуваного рішення, про що описано вище.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправними та скасування постанов відмовити повністю.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Кременецький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (47001, Тернопільська область, місто Кременець, вулиця Козубського, будинок 4, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 червня 2021 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.