Справа № 340/231/21
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2021-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/231/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНКОПП - НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область, 65107)

про визнання протиправним та скасування рішення,

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Одеській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати Наказ Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 26 жовтня 2020 року №684-УБД.

Принагідно позивач просить суд зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області подати суду у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він як учасник АТО з метою реалізації свого права на отримання 2,00 га землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства 19 липня 2019 року подав заяву до Головного управління Держгеокадастру у Одеській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Наказом №О-8981/0-5065/0/37-19 позивачу було відмовлено у наданні дозволу. Позивач оскаржив вказаний Наказ і рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року по справі 420/1182/20 зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву. На виконання рішення суду Наказом № 15-2521/13-20 -СГ від 20 лютого 2020 року позивачем отримано другу відмову у наданні дозволу на розробку проектної документації з тих самих підстав. Позивачем було оскаржено вказаний Наказ. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року по справі 420/2461/20 (Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду змінено зобов`язальну частину рішення) зобов`язано повторно розглянути заяву позивача. На виконання рішення суду Наказом № 684-УБД від 16 жовтня 2020 року позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розташованої на території Шабівської сільської ради Білгород -Дністровського району Одеської області (за межами населених пунктів), орієнтований розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для введення особистого селянського господарства з таких підстав: невідповідність місця розташування бажаної до відведення земельної ділянки вимогам законодавства, а саме, уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року відкрите провадження у відповідній адміністративній справі; справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність та обґрунтованість прийнятого відповідачем Наказу. Так, представник відповідача зазначає, що земельна ділянка, дозвіл на розробку якої бажає отримати позивач знаходиться в межах прибережної захисної смуги, що відповідно до статей 59, 84 ЗК України виключає передання її у приватну власність. Розроблення проекту землеустрою з встановленням прибережної захисної смуги не здійснювалось, проте це не означає відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розмір встановлено законом. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до Наказу №10-ОТГ від 30 листопада 2020 року «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та акту приймання-передачі земельної ділянки від 30 листопада 2020 року вказану земельну ділянку передано із державної в комунальну власність Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Позивач подав до суду відповідь на відзив та ряд заяв, якими спростовував доводи відповідача та наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши позовну заяву, додані до неї документи і матеріали, заяви сторін по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Шабівської сільської ради Білгород -Дністровського району Одеської області (за межами населених пунктів), орієнтований розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для введення особистого селянського господарства , додавши до заяви необідні документи.

Однак листом від 22 серпня 2019 року № О-8981/0-5065/0/37-19 відповідачем відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Позивачем було оскаржено зазначений лист-відмову та рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/1182/20 - скасовано.

Позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у задоволенні якої Наказом від 20 лютого 2020 року №15-2521/13-20-СГ йому знову відмовлено у наданні дозволу. Підставою для відмови зазначено невідповідність місця розташування бажаної до відведення земельної ділянки вимогам законодавства.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року, з урахуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі №420/2461/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області від 20.02.2020 року №15-2521/13-20-СГ про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою; Головне управління Держгеокадастру в Одеській області зобов`язано повторно розглянути заяву позивача від 02 лютого 2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (згідно графічного додатку) з урахуванням висновків суду.

На виконання вказаного судового рішення відповідач розгляднув заяву ОСОБА_1 , однак Наказом № 684-УБД від 16 жовтня 2020 року відмовив позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Шабівської сільської ради Білгород -Дністровського району Одеської області (за межами населених пунктів), орієнтований розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для введення особистого селянського господарства з таких підстав: невідповідність місця розташування бажаної до відведення земельної ділянки вимогам законодавства, а саме, уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Викладені обставини передували зверненню позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (стаття 13 Конституції України).

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Частиною четвертою статті 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно частини третьої статті 78 ЗК України визначено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частинами 2, 3 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Пунктом "б" частини першої статті 81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно пункту "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара

Стаття 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому чинним законодавством не передбачено права суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №545/808/17.

Судом встановлено, що у клопотанні позивача від 19 липня 2019 року було зазначено цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, тобто вимоги частини шостої статті 118 ЗК України щодо таких клопотань позивачем дотримано. Викопіювання з схеми розташування бажаної земельної ділянки містить посилання на адресу цієї земельної ділянки, на зазначеній схемі виділено її місце розташування.

З огляду на зазначене, позивач при зверненні до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства подав всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України.

Однак, позивачу наказом від 26 жовтня 2020 року № 684-УБД було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Підставою для відмови зазначено - невідповідність місця розташування бажаної до відведення земельної ділянки вимогам законодавства, а саме, уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Відповідно до статті 88 Водного кодексу України (далі - ВК України), уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Частиною третьою статті 60 ЗК України передбачено, що уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Однак, відповідно до матеріалів справи, відповідачем не надано доказів, що земельна ділянка (яку бажає отримати позивач) знаходиться в прибережній захисній смузі Дністровського лиману.

Крім того, судом було досліджено графічні матеріали та Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель с.Шабо, с.Біленьке, с-ща Прибрежне Шабівської сільської ради Білгорд-Дністровського району Одеської області, відповідно до яких не встановлено, що бажана земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі Дністровського лиману.

Щодо посилання відповідача на той факт, що земельна ділянка передана із державної в комунальну власність Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області суд зазначає, що вказана обставина не була підставою для винсення досліджуваного Наказу. Більше того, спірна земельна ділянка була передана у комунальну власність, відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки від 30 листопада 2020 року, тобто після винесення Наказу.

Викладене обумовлює висновок суду про те, що Наказ ГУ Держгеокадастру в Одеській області проти від 26 жовтня 2020 року № 684-УБД є протиправним - необгрунтованим та таким, що прийнятий без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд враховує такі обставини.

Спірний наказ винесено позивачем зі спливом місячного терміну після набрання законної сили рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/2461/20, яким відповідача вдруге зобов`язано розглянути клопотання ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

Воднораз, набрання таким рішенням суду законної сили у спірних правовідносинах суд вважає юридичним фактом, з яким пов`язується початок перебігу встановленого статтею 118 ЗК України строку для повторного розгляду відповідачем клопотання ОСОБА_1 та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні.

При цьому за змістом абзацу другого частини сьомої статті 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За таких умов суд доходить висновку, що позивач набув права на виготовлення проекту землеустрою за принципом "мовчазної згоди", а тому відсутні підстави до спонукання ГУ Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення.

Воднораз, існування такого Наказу може надалі створити перешкоди для позивача на стадії затвердження розробленого проекту землеустрою, а тому його слід визнати протиправним та скасувати.

Клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення суд не задовольняє через відсутність зобов`язальної частини у даному рішенні суду.

Судові витрати, які підлягали б розподілу на підставі статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНКОПП - НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (, 65107, м.Одеса, вул.Канатна, 83, 13 поверх,) про визнання протипраним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області від 26 жовтня 2020 року №684-УБД.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 272 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, а у разі початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. Кравчук