Справа № 522/23262/20
Суддя: Абухін Р. Д.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/128/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Баланюк Т.С.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - « про рішення про примусове повернення в країну походження»,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ГУ ДМС України в Одеській області про скасування рішення № 94 про примусове повернення в країну походження громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач мотивує свої вимоги тим, що співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області було виявлено громадянина Грузії ОСОБА_3 , на думку яких останній порушив правила перебування іноземців в Україні, що стало підставою для складання протоколу та постанови про адміністративне правопорушення, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено стягнення в розмірі 1700 грн.

26.11.2020 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Грузії ОСОБА_1 та зобов`язано покинути територію України у термін до 23.12.2020 року.

Позивач, посилаючись на порушення складання рішення № 94 про примусове повернення до країни походження, в частині залучення до процедури складання рішення, що позбавило позивача можливості надати пояснення та зазначити про необхідність надання йому професійної правової допомоги, звернувся до суду із даним позовом та просить суд скасувати рішення ГУ ДМС в Одеській області №94 від 26.11.2020 року.

08.01.2021 року через канцелярію суду представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено що позивачу відомо про те, що він є нелегальним мігрантом, законних підстав для перебування на території України в нього не має, однак рішення він не виконує, просить суд в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 24.12.2021 року.

В позовній заяві представником позивача зазначено про розгляд справи за участі позивача та його представника.

Судом враховується той факт, що до судового засідання, призначеного на 24.12.2020 року сторони по справі не з`явились, судове засідання за відсутності підтверджень належного повідомлення сторін було відкладено до 25.02.2021 року.

Судове засідання, призначене на 25.02.2021 року у зв`язку із неявкою сторін відкладено на 18.05.2021 року.

На судове засідання, яке відбулось 18.05.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке перенесено на 24.06.2021 року.

24.06.2021 року сторони по справі до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином.

Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи строки розгляду справи та те, що це повторна неявка належним чином повідомлених сторін до судового засідання, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 26.11.2020 співробітниками УПП в Одеській області ДПП за адресою: вул. Градоначальницька, 33, м. Одеса, було виявлено та доставлено до Приморського РВ ГУ ДМС України в Одеській області особу, який назвався громадянином Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В результаті проведеної перевірки було встановлено, що громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні.

Перевіркою встановлено, що громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України 24.10.2019, легально, через КПП «Україна-Ягодин», за допомогою паспорта громадянина Грузії серії НОМЕР_1 , який виданий 22.06.2017 та дійсний до 22.06.2027.

26.11.2020 за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні, стосовно громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 004101 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 26.11.2020 ПН МОД № 004142 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн. 00 коп.

26.11.2020 ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення № 94 про примусове повернення в країну походження, стосовно громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України в термін до 23.12.2020.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

У визначений термін позивач не виїхав.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону вищезазначеного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно до частини 3 статті 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» «іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України)…».

Підтвердження того, що позивач звертався до ГУ ДМС України в Одеській області та інших територіальних підрозділів ДМС України з заявою для добровільного повернення в матеріалах справи відсутні.

Слід зазначити, що Позивач знаходиться на території України без законних на те підстав (нелегальний мігрант). Таким чином, громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території України неодноразово порушував вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Частиною першою ст. 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно п. 2 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Згідно п. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

В адміністративному позові представник позивача, як на підставу необхідності скасування оскаржуваного рішення, посилається на відсутність перекладача при складані рішення про примусове повернення № 94 від 26.11.2020 який він оскаржує відносно позивача, які містяться у матеріалах особової справи.

Необхідно зазначити, що чинним законодавством не передбачено обов`язок перекладу вищезазначених документів на мову, якою володіє позивач.

Згідно наданих пояснень від 26.11.2020 позивач визнає суть скоєного правопорушення, українську мову розуміє, перекладача не потребує, про що міститься підпис позивача.

Згідно розписки про отримання копії рішення про примусове повернення від 26.11.2020 позивач не відмовляється від виконання зазначеного рішення, перекладача не потребує.

Зміст усіх матеріалів особової справи були роз`яснені позивачу відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» з особою, яка не розуміє державної мови, працівник державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями може спілкуватися мовою, прийнятною для сторін, а також за допомогою перекладача.

З урахуванням вищенаведеного вбачається, що на всіх етапах підготовки матеріалів про примусове повернення позивачу був запропонований перекладач та всі дії співробітників ГУ ДМС України в Одеській області були роз`яснення відповідачу зрозумілою йому мовою.

Посилання позивача на те, що він ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні, оскільки не знав законодавства України, не вказують на протиправність рішення про примусове повернення від 26.11.2020 № 94, оскільки ГУ ДМС України в Одеській області діяло на підставі ст. 19 Конституції України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене, оскаржуване рішення про примусове повернення в країну походження позивача було прийняте з урахуванням всіх обставин, що мають значення для справи та відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку із чим суд вважає позов необгрунтованим, надоведеним та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.5, 9, 20, 46, 241, 243, 245, 288, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - « про рішення про примусове повернення в країну походження», відмовити .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 24.06.2021 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

24.06.21