Справа № 380/12330/20
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року справа №380/12330/20

зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Красневич Ю.Б.,

за участю:

представника позивача Колтоновського Ю.Б.,

представника відповідача Маркіної Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання винити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Городецького, 13, ) (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби щодо відмови в задоволенні скарги від 02.09.2020, поданої у виконавчому провадженні на бездіяльність в.о. заступника ЗМУМЮ (м.Львів) Басараба Тараса Юрійовича щодо неналежного розгляду скарги від 29.07.2020 на бездіяльність в.о. начальника Жидачівського РВ ДВС ЗМУМЮ (м. Львів) Прусік Ольги Петрівни, яка полягає у нескасуванні арешту, накладеного на нерухоме майно, після завершення виконавчого провадження;

- зобов`язати Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби задовольнити скаргу від 02.09.2020 скасувавши арешт, накладений Жидачівським РВ ДВС та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 13104186 від 11.10.2012 на наступне майно ОСОБА_1 : земельну ділянку №:01:034:0039; земельну ділянку №:01:034:0040; земельну ділянку № :01:034:0041; нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 ; нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 ; інше невизначене нерухоме майно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 11.10.2012 державним реєстратором Львівської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №32937995, відкритого 07.06.2012 головним державним виконавцем відділу ДВС Слободою В.П., внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний запис №13104186 про арешт та заборону відчужувати усе нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , зокрема за ідентифікаційними ознаками земельна ділянка № :01:034:0039; земельна ділянка №:01:034:0040; земельна ділянка №:01:034:0041; нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 ; нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 ; інше невизначене нерухоме майно.

Вказує, що згідно з постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 29.08.2013 (№32937995) державний виконавець Слобода В.Л. постановив: виконавчий документ повернути стягувачу та припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. Проте, станом на день подання позовної заяви зазначений арешт не знято. Позивач неодноразово звертався до різних державних органів про його зняття. Однак, жодних дій щодо його зняття посадовими особами державної виконавчої служби здійснено не було.

Вважаючи бездіяльність Жидачівського РВ ДВС щодо відмови в скасуванні арешту нерухомого майна протиправною, позивач в липні 2020 року оскаржив її до Міністерства юстиції України, однак отримав листа №1943/182/03.2-17 від 26.08.2020 за підписом в.о. начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області ЗМУ МЮ (м.Львів) Бассараба Т.Ю., яким відмовлено у задоволенні скарги.

Позивач 02.09.2020 подав скаргу до Міністерства юстиції України на таку протиправну бездіяльність в.о. заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Бассараба Т.Ю. щодо неналежного розгляду скарги від 29.07.2020 на бездіяльність в.о. начальника Жидачівського РВ ДВС ЗМУМІО (м.Львів) Прусік Ольги Петрівни, яка полягає у не скасуванні арешту, накладеного на нерухоме майно, після завершення виконавчого провадження, та прийняте рішення.

Вказує, що листом від 26.11.2020 за № 11839/ГИ-П-4345/20.4.1 відповідачем повідомлено позивача про відмову в знятті арешту із майна після завершення виконавчого провадження. Надана відповідь мотивована відсутністю підстав для зняття арешту у зв`язку з поверненням виконавчого листа стягувачеві.

Позивач, вважаючи надану відповідь Міністерства юстиції України у листі від 26.11.2020 за № 11839/ПІ-П-4345/20.4.1 необґрунтованою, наданою без проведення у повній мірі перевірки обставин і фактів, викладених у зверненні, а розгляд таким, що здійснений із порушенням встановленої законом процедури та ігноруванням прав скаржника, звернувся до суду за своїм захистом. Просив позов задовольнити.

Ухвалою від 28.12.2020 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 18.01.2021 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач 04.02.2021 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що відповідачем розглянуто звернення від 02.09.2020 щодо скасування арешту нерухомого майна та перевірки законності виконавчих проваджень в межах компетенції та надано вичерпну відповідь. Стосовно питань, зазначених у зверненні ОСОБА_1 відповідач повідомляє, що у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу №32937995 від 29.08.2013, на яку посилається заявник та копію якої ним долучено, державним виконавцем зазначено «припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення», однак на підставі вимог п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» при винесені постанови з цієї підстави, арешт з майна боржника не знімається. Відповідач також зазначає, що на даний час підстави для скасування арешту з майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні №329379995 відсутні.

16.02.2021 позивач подав відповідь на відзив (вх.№10499).

10.03.2021 позивач подав до суду клопотання щодо застосування до спірних правовідносин у справі норм Закону України «Про звернення громадян» у зв`язку з неконституційним обмеженням статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» права боржника на оскарження в адміністративному порядку до начальника відділу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця. Крім цього, просить застосувати норми статей 3,8, 21, 40 Конституції України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, відповіді на відзив та поясненнях. Просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив суд у задоволені позову відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Зі змісту позовної заяви та долучених до неї документів судом з`ясовано, що постановою Господарського суду Львівської області від 08.05.2007 у справі № 2/378-16/135А задоволено позов Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та стягнуто з позивача заборгованість в сумі 20541,79 грн.

18.05.2007 Господарським судом Львівської області виданий виконавчий лист № 2/378-16/135А з примусового виконання постанови від 08.05.2007 про стягнення з приватного підприємця ОСОБА_1 на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності заборгованості в сумі 20541,79 грн.

Примусове виконання виконавчого листа №2/378-16/135А від 18.05.2007 здійснювалось протягом 2007-2020 років у виконавчих провадженнях №4838234, №13037584, №26984390, №32937995, №59051012 та №61376001.

11.10.2012 державним реєстратором Львівської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №32937995, відкритого 07.06.2012 головним державним виконавцем відділу ДВС Слободою В.П., внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний запис №13104186 про арешт та заборону відчужувати усе нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , зокрема за ідентифікаційними ознаками земельна ділянка № :01:034:0039; земельна ділянка №:01:034:0040; земельна ділянка №:01:034:0041; нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 ; нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 ; інше невизначене нерухоме майно.

29.08.2013 ОСОБА_2 заступником начальника відділу державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції прийнято постанову ВП №32937995 про повернення виконавчого документу стягувачеві.

13.05.2019 начальником Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Чуприняк К.К. повторно прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №59051012 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Львівській області заборгованості в розмірі 20541,79 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.09.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2019 в адміністративній справі №1.380.2019.002662 за позовом ОСОБА_1 до Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області, начальника Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Чуприняк Катерини Казимирівни про визнання протиправними дій та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову начальника Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Чуприняк Катерини Казимирівни про відкриття виконавчого провадження ВП № 59051012 від 13.05.2019.

11.11.2019 начальником відділу Жидачівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Чуприняк К.К. винесена постанова про скасування процесуального документу у виконавчому провадженні №59051012. Згідно з вказаною постановою, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 у справі № 1.380.2019.002662 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2019 скасована постанова про відкриття виконавчого провадження №59051012 від 13.05.2019 року.

Цього ж дня начальник відділу Жидачівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Чуприняк К.К., керуючись пунктом 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», повернув виконавчий документ (виконавчий лист №2/378-16/135А від 08.05.2007) без виконання.

Позивач зазначає, що незважаючи на наведені обставини арешт з його нерухомого майна не знятий.

У зв`язку з цим позивач 31.01.2020 звернувся до Жидачівського РВ ДВС ЗМУЮ (м.Львів) із заявою від 31.01.2020 в якій просив скасувати арешт, накладений на його майно.

18.02.2020 позивачем отримано лист Жидачівського РВ ДВС ЗМУЮ (м. Львів) від 11.02.2020 за №15.17-24/1892, яким відмовлено у задоволенні його заяви.

Позивач 13.07.2020 повторно звернувся до Жидачівського РВ ДВС із заявою про скасування заходів обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі відсутності будь-яких відкритих виконавчих проваджень.

Листом від 17.07.2020 за №15.17-24/5862 надано відповідь, у якій зазначено зміст статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначено підстави для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника.

29.07.2020 позивач звернувся до Міністерства юстиції України із скаргою на бездіяльність в.о. начальника Жидачівського РВ ДВС ЗМУЮ (м. Львів), яка полягає у нескасуванні арешту нерухомого майна після завершення виконавчого провадження.

Листом від 10.08.2020 за №5605/20.4.1/-20 Департаментом Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скаргу ОСОБА_1 від 29.07.2020 скеровано до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) для розгляду.

26.08.2020 листом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) за №1943/182/03.2-17 відмовлено у скасуванні арешту нерухомого майна ОСОБА_1 після закінчення виконавчих проваджень з посиланням на відсутність правових підстав для зняття такого арешту відділом та роз`яснено можливість скасування такого у судовому порядку.

02.09.2020 позивач звернувся із скаргою до Міністерства юстиції України на бездіяльність в.о. заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бассараба Тараса Юрійовича щодо неналежного розгляду скарги від 29.07.2020.

За результатами розгляду цієї скарги листом №10150/П-25702/20.4.1 від 09.10.2020 Міністерством юстиції України надано відповідь позивачу, в якій повідомлено про відсутність передбачених статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна позивача. В той же час роз`яснено позивачу можливість зняття арешту за рішенням суду. Щодо перевірки законності дій державних виконавців у виконавчих провадженнях №№ 13037584, 26984390 та 32937995 повідомлено, що матеріли цих виконавчих проваджень знищені, а тому перевірити законність рішень та дії державних виконавців немає можливості.

На запит позивача від 20.11.2020 Міністерством юстиції України в особі Департаменту Державної виконавчої служби листом від 26.11-2020 за №11839/ГИ-П-4345/20.4.1 повторно надано відповідь на питання, викладені у зверненні від 02.09.2020 та додатково повідомлено позивача, що подане ним звернення розглянуте в передбачені Законом України «Про звернення громадян» порядку та строки.

Крім цього, відповідач повідомив ОСОБА_1 , що прийняте за наслідками розгляду його звернення рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному законодавством України.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає відповідь Міністерства юстиції України від 26.11.2020 викладену у листі №11839/ПІ-П-4345/20.4.1 необґрунтованою, наданою без проведення у повній мірі перевірки обставин і фактів, викладених у зверненні, а розгляд таким, що здійснений із порушенням встановленої Законом України «Про звернення громадян» процедури та ігноруванням прав скаржника. У зв`язку з тим звернувся до суду за судовим захистом.

Про необхідність застосування до спірних правовідносин норм саме Закону України «Про звернення громадян» позивач вказав у поданому ним клопотанні від 09.03.2021.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996 (далі - Закон № 393/96-ВР).

Відповідно до ст. 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За приписами ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Так, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст. 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Згідно з ст.7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до ст. 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

З аналізу наведених норм права, суд зазначає, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування та посадові і службові особи цих органів, зобов`язані розглядати звернення громадян і давати обґрунтовані відповіді у встановлений законом строк. При цьому, звернення повинні бути розглянуті та вирішені у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а відповіді за результатами їх розгляду надаються тим органом, який отримав ці звернення і до компетенції якого входить вирішення порушених у зверненнях питань.

Як слідує з матеріалів справи позивач 02.09.2020 звертався до відповідача зі скаргою на бездіяльність посадової особи Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) щодо неналежного розгляду його скарги від 28.07.2020 та не скасування накладеного на його майно арешту.

Така скарга згідно з долученою позивачем копією фіскального чеку направлена на адресу відповідача 07.09.2020.

Відповідач цю скаргу розглянув, та 09.10.2020 листом № 10150/П-25702/20.4.1 надав позивачу відповідь по суті викладених у ній питань, тобто в межах строків, передбачених Законом України «Про звернення громадян».

20.11.2020 звернувся до відповідача із запитом, в якому просив надати інформацію щодо:

- наслідків розгляду скарги ОСОБА_1 від 02.09.2020 на бездіяльність в.о. заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Басараба Тараса Юрійовича щодо неналежного розгляду скарги від 29.07.2020 на бездіяльність в.о. начальника Жидачівського РВ ДВС ЗМУМІО (м.Львів) Прусік Ольги Петрівни, яка полягає у нескасуванні арешту, накладеного на нерухоме майно, після завершення виконавчого провадження, та прийняте рішення;

- прийнятого уповноваженими особами процесуального рішення за наслідками вказаного питання.

За результатами розгляду вказаного запиту Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надіслав позивачу відповідь, викладену у листі від 26.11.2020. Стосовно піднятих у зверненні питань відповідач зазначив, що листом Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.10.2020 №10150/П-25702/20.4.1 на адресу позивача надано відповідь. Повторно повідомив позивача, що на даний час визначені законодавством підстави для скасування державним виконавцем арешту з майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні №32937995, відсутні. Додатково повідомлено, що загальні умови та порядок оскарження рішень, дій, або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Відповідно до ст.15 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що відповідач провів аналіз запиту позивача та проінформував ОСОБА_1 про результати розгляду такого, з покликанням на норми чинного законодавства і наведенням мотивів, як цього вимагає ст.15 Закону України «Про звернення громадян».

Суд також звертає увагу на те, що відповідь за результатами розгляду вказаного запиту була надана відповідачем у строк визначений ст.20 Закону №393/96-ВР.

За таких обставин, суд приходить висновку, що під час розгляду запиту позивача Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України «Про звернення громадян», та не допустило порушення прав позивача, які б підлягали судовому захисту.

Крім того, в контексті наведених вище обставин, суд враховує, що бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством.

Натомість, сам по собі розгляд запиту особи та надання за її результатами відповіді передбачає здійснення активної форми поведінки суб`єкта владних повноважень.

У зв`язку із чим суд вважає, що в даному випадку відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо неналежного розгляду запиту позивача та, відповідно, про відсутність підстав до задоволення позовних вимог у цій частині.

Враховуючи відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, вимоги про зобов`язання відповідача задовольнити скаргу не підлягають задоволенню як похідні.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2018 у справі №802/490/16-а.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті конкретних обставин цієї справи суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання винити дії відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 22.06.2021

Суддя Р.І. Кузан