Справа № 140/3876/21
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року ЛуцькСправа № 140/3876/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправними дій щодо незарахування до загального страхового стажу час догляду за особою з інвалідністю І групи з 04 березня 1997 року по 15 листопада 2000 року; зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу час догляду за особою з інвалідністю І групи з 04 березня 1997 року по 15 листопада 2000 року та провести перерахунок пенсії за віком з урахуванням вказаного періоду страхового стажу з дня звернення з відповідною заявою.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що з 06 серпня 1996 року їй призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення (далі Закон №1788-ХІІ), а на підставі заяви 12 червня 2008 року переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-IV). При зверненні до відповідача у 2020 році про перерахунок пенсії позивач з`ясувала, що період, за який нею здійснювався догляд за батьком - особою з інвалідністю І групи, не включено в розрахунок страхового стажу (з 04 березня 1997 року по 15 листопада 2000 року).

Позивач вказала, що у спірний період часу (з 04 березня 1997 року по 15 листопада 2000 року) вона не працювала та здійснювала догляд за своїм батьком ОСОБА_2 , 1926 року народження, та належними і достатніми доказами цього є відомості трудової книжки, які підтверджують, що у період з 06 серпня 1996 року по 01 жовтня 2002 року вона не працювала, та акт комісії Терешківської сільської ради від 27 листопада 2020 року, який засвідчує факт проживання без реєстрації та догляду тяжко хворого батька ОСОБА_2 до дня його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Позивач вважає, що рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 14 січня 2021 року №241-17998/К-02/8-0300/21 їй протиправно відмовлено у зарахуванні до стажу для обчислення пенсії періоду здійснення догляду за особою з інвалідністю І групи з 04 березня 1997 року по 15 листопада 2000 року з підстав відсутності документального підтвердження здійснення такого догляду. ОСОБА_1 зазначила, що будь-яких інших відомостей про те, що догляд за особою з інвалідністю І групи ОСОБА_2 в спірний період могла здійснювати інша особа, ніж позивач, відповідачем не надано.

Позивач, посилаючись на положення пункту ж частини першої статті 3, частини першої статті 56 Закону №1788-ХІІ, просила врахувати наведені обставини та позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив (а.с.23-25). В обґрунтування цієї позиції вказав, що відповідно до пункту 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) , час догляду за особою з інвалідністю І групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю І групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю). Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних. Проте в матеріалах пенсійної справи відсутні відомості про догляд позивача за особою з інвалідністю І групи; акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду органами Пенсійного фонду України не складався. Враховуючи наведене, законних підстав для врахування позивачеві до страхового стажу період здійснення догляду за особою з інвалідністю І групи з 04 березня 1997 року по 15 грудня 2000 року немає.

З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області; з 06 серпня 1996 року є отримувачем пенсії за вислугу років як працівнику освіти відповідно до Закону №1788-ХІІ, що підтверджується протоколом Луцького міськвідділу соціального захисту населення від 14 серпня 1996 року №19170 (а.с.28-29). Не є спірною і та обставина, що з 12 червня 2008 року позивачку переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.

29 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просила зарахувати їй до страхового стажу період догляду за батьком особою з інвалідністю І групи - з 04 березня 1997 року по 15 листопада 2000 року (а.с.26). Листом від 14 січня 2021 року № 241-17998/К-02/8-0300/21 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило ОСОБА_1 , що відповідно до пункту 9 статті 11 Закону №1058-IV та пункту 2.2.15 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за №64/8663), загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю І групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства. Відповідно до статті 13 Закону №1058-IV участь застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування припиняється у разі якщо застрахованій особі відповідно до цього Закону призначено пенсію і вона не продовжує працювати або якщо застрахована особа відповідно до цього Закону набула право на довічну пенсію чи одноразову виплату. Тут же зазначено, що до заяви про переведення на пенсію за віком ОСОБА_1 не надавала документи щодо здійснення догляду за особою з інвалідністю І групи (у матеріалах пенсійної справи такі відомості відсутні). Розглядаючи заяву ОСОБА_1 , відповідач дійшов висновку, що за таких обставин для врахування до стажу період здійснення догляду за особою з інвалідністю І групи з 04 березня 1997 року по 15 листопада 2000 року законних підстав не вбачається (а.с.5).

Не погоджуючись із відмовою відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду догляду за ОСОБА_3 , - особою з інвалідністю І групи - з 04 березня 1997 року по 15 листопада 2000 року, позивач звернулася до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд враховує такі нормативно-правові акти.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу пунктом 6 частини першої статті 92 Основного Закону регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до преамбули Закону №1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV, який набрав чинності 01 січня 2004 року, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Аналогічне за змістом визначення наведено у статті 24 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Предметом спору є наявність у позивача права на зарахування до її страхового стажу періоду з 04 березня 1997 року по 15 листопада 2000 року. У цей період правовідносини з приводу пенсійного забезпечення громадян врегульовувались нормами Закону №1788-ХІІ.

За приписами пункту ж статті 3 Закону №1788-ХІІ право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема особи, які здійснюють догляд за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Пунктом є частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується також час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

За змістом пункту ж статті 3 та є частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховуються періоди, протягом якого особа була зайнята суспільно корисною працею у вигляді догляду за іншими особами. До числа таких осіб належать особи з інвалідністю І групи, діти-інваліди та пенсіонери, які за висновком медичного закладу потребують постійного стороннього догляду. Саме стан здоров`я є тим критерієм, за яким зазначених осіб віднесено до категорії осіб, час догляду за якими зараховується до стажу роботи.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ та пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 10 Порядку №637 (тут і далі в редакції станом на 04 березня 1997 року) передбачено, що час догляду за інвалідом I групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів I групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів). Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається відділом соціального захисту населення на підставі відомостей, одержаних від органів управління житловим фондом, сільських, селищних Рад народних депутатів, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їхніх сусідів, інших даних. З 11 квітня 2002 року повноваження щодо виготовлення акту обстеження фактичних обставин здійснення такого догляду перейшли до органів Пенсійного фонду України (абзац четвертий Порядку №637 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року №497).

Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка відділу соціального захисту населення та інші документи. Документами, які підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження або виписка із паспорта чи довідка органів управління житловим фондом та інші.

Отже, час догляду за інвалідом I групи, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребував постійного стороннього догляду, зараховується до страхового стажу. При цьому на відміну від положень Закону №1058-IV, Закон №1788-ХІІ не містив вимог про те, щоб непрацюючі працездатні особи, які здійснюють такий догляд, отримували допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства. Час догляду, починаючи з 01 січня 2004 року, зараховується до страхового стажу виключно за умови отримання відповідної допомоги або компенсації в органах соціального захисту. Періоди догляду за пенсіонерами зараховуються до страхового стажу на вказаних вище умовах при призначенні пенсій на загальних підставах.

Таким чином, суд дійшов висновку, що час догляду за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребував постійного стороннього догляду в період до 2004 року (включно) зараховується, зокрема, на підставі акта фактичних обставин здійснення догляду за такою особою, а починаючи з 01 січня 2005 року - у разі отримання в управлінні праці та соціального захисту населення компенсації по догляду за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребував постійного стороннього догляду.

Порядок №637 передбачає документальне підтвердження обставин фактичного догляду за інвалідом I групи, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребував постійного стороннього догляду. До таких документів належать: 1) виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, посвідчення одержувача допомоги або довідка відділу соціального захисту населення та інші документи, які дозволяють встановити інвалідність особи та необхідність постійного стороннього догляду; 2) акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду, складений відділом соціального захисту населення (з 11 квітня 2002 року - органом Пенсійного фонду).

Як встановлено з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) є донькою ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_5 (мати), про що видно із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.15).

ОСОБА_2 згідно з довідкою МСЕ №127115 від 04 березня 1997 року (а.с.12) встановлено І групу інвалідності довічно та визначено, що непрацездатний потребує постійного стороннього догляду і допомоги. Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 16 листопада 2000 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

ОСОБА_1 з 06 серпня 1996 року по 30 вересня 2002 року не працювала. Трудові відносини припинені 05 серпня 1996 року у зв`язку із її виходом на пенсію за вислугу років (призначена з 06 серпня 1996 року), яка призначаються виключно при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Матеріали справи не містять доказів реєстрації місця проживання ОСОБА_1 у спірний період разом із батьком ОСОБА_2 . Разом з тим, до матеріалів справи позивач додала копію акта від 27 листопада 2020 року, складеного комісією Терешківської сільської ради, зі змісту якого слідує, що ОСОБА_1 проживала без реєстрації в селі Ощів Горохівського району Волинської області (а.с.6). Цим актом також стверджується, що ОСОБА_1 не працювала з 05 серпня 1996 року (посилання на запис №8 трудової книжки) та доглядала тяжко хворого батька ОСОБА_2 , інваліда І групи (посилання до довідку НОМЕР_3 від 04 березня 1997 року) до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 (посилання на свідоцтво про смерть). Факт догляду засвідчують сусіди ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (зміст їх показань не наводиться).

Позивач ОСОБА_1 не заперечує те, що вона не зверталася до уповноваженого органу (відділ соціального захисту населення) щодо оформлення догляду за ОСОБА_2 ; відповідні виплати їй не провадилися.

У свою чергу, відповідач відмовив ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду з 04 березня 1997 року по 15 листопада 2000 року з підстав ненадання документів щодо здійснення догляду за особою з інвалідністю І групи.

Позивач не спростувала доводи відповідача про надання останньому документів відповідно до пункту 10 Порядку №637, які необхідні для підтвердження часу догляду за особою з інвалідністю І групи або пенсіонером, який потребує постійного стороннього догляду. У заяві довільної форми від 29 листопада 2020 року ОСОБА_1 порушувала питання про зарахування їй стажу за період з 04 березня 1997 року по 15 листопада 2000 року (у цей період позивач сама перебувала на пенсії), при цьому позивач лише повідомляла про наявність у неї документів про інвалідність, смерть батька, спадщину. Із цієї заяви не вбачається, що документи, долучені ОСОБА_1 до позовної заяви, вона надавала відповідачу.

При цьому суд зауважує, що довідка МСЕ №127115 від 04 березня 1997 року (а.с.12) про встановлення ОСОБА_2 . І групи інвалідності про потребу у постійному сторонньому догляді є належним доказом, який засвідчує перебування особи на інвалідності. Проте Порядок №637 передбачає також необхідність подання й іншого документа - акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду, складеного уповноваженим органом. Проте акт комісії Терешківської сільської ради від 27 листопада 2020 року (у заяві ОСОБА_1 від 29 листопада 2020 року не вказано про його надання відповідачу) складений через 20 років після смерті ОСОБА_2 не тим органом, який має встановлювати фактичні обставини відповідно до пункту 10 Порядку №637, тому такий акт не може встановлювати обставини за конкретний період - з 04 березня 1997 року по 15 листопада 2000 року з посиланням на відомості трудової книжки, свідоцтва про смерть, довідки медичної комісії. Показання свідків у цьому акті не зафіксовані.

Згідно з пунктом 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1), орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Як стверджує відповідач, позивачем при зверненні до органів Пенсійного фонду із заявою про переведення її на пенсію за віком не подавалися документи про здійснення нею догляду за особою з інвалідністю І групи. Документального спростування цієї обставини матеріали справи не містять. Твердження позивача про те, що відповідач не спростував тієї обставини, що окрім неї ніхто інший не здійснював догляд за батьком-інвалідом, суд відхиляє, позаяк висновки суб`єкта владних повноважень повинні ґрунтуватися не на припущеннях, а на доказах, перелік яких встановлено спеціальним законодавством, що регулює спірні відносини (у даному випадку перелік таких документів встановлено Порядком №637).

Враховуючи вищевикладене, ГУ ПФУ у Волинській області, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 29 листопада 2020 року про зарахування до страхового стажу періоду з 04 березня 1997 року по 15 листопада 2000 року, не мало правових підстав для її задоволення, оскільки позивачкою не дотримано вимог законодавства при зверненні із такою заявою, а саме не надано належних та достатніх документів на підтвердження факту здійснення догляду за особою з інвалідністю І групи, яка потребує постійного стороннього догляду.

Також суд зауважує, що ОСОБА_1 не зверталася із заявою про перерахунок пенсії за віком, а тому рішення з цього приводу відповідач не приймав.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз встановлених у справі обставин та наведених норм чинного законодавства України не дають суду підстав для висновку про протиправність дій ГУ ПФУ у Волинській області при розгляді заяви ОСОБА_1 від 29 листопада 2020 року про зарахування їй до страхового стажу періоду з 04 березня 1997 року по 15 листопада 2000 року, а тому у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії належить відмовити. Суд наголошує, що можливість прийняття рішення на користь пенсіонера залежить також від дотримання останнім порядку звернення до Пенсійного органу та надання документів, визначених чинним законодавством.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк