Справа № 640/29636/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Кобаля М.І.

Коротких А.Ю.

За участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», в якому просив:

- визнати постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2020 року незаконною та скасувати її;

- визнати постанову про арешт майна боржника від 29.10.2020 року незаконною та скасувати її;

- визнати постанову про арешт коштів боржника від 29.10.2020 року незаконною та скасувати її.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким визнати незаконними та скасувати постанову про арешт майна боржника від 29.10.2020 року та постанову про арешт коштів боржника від 29.10.2020 року у виконавчому провадженні №63242267, прийняті Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що відповідачем протиправно накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно позивача, не у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, чим грубо порушено норми чинного законодавства. Також, апелянт зазначає, що, оскільки, постанови про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника прийняті в один день, а тому, відповідачем передчасно накладено арешт на майно боржника, так як, в нього на час винесення постанови про накладення арешту на майно боржника об`єктивно була відсутня інформація стосовно відсутності у позивача коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача. Крім того, апелянт стверджує, що відповідачем не була здійснена перевірка цільового використання рахунків, на які накладено арешт, чим порушено порядок накладення арешту па кошти боржника.

03 червня 2021 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, у якому просить провести судове засідання 10.06.2021 року та усі наступні засідання у справі № 640/29636/20 за участю Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. в режимі відеоконференції за допомогою системи «ЕаsуСоn».

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року клопотання Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - задоволено. Призначено судове засідання 10 червня 2021 року о 15:40 год. у справі №640/29636/20 в режимі відеоконференції через систему програмного забезпечення «EasyCon».

10 червня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Шаповалова Андрія Миколайовича надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому просить зупинити провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2021 року у адміністративній справі № 640/29636/20 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІнвестХаус»», про визнання протиправними та скасування постанов до моменту набрання рішень законної сили у справах № 754/19053/13-ц та № 754/15624/20.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - Шаповалова Андрія Миколайовича про зупинення провадження у справі - відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 08 жовтня 2020 року ВП №63242267, відповідно до якої, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. від 24.06.2020 р. № 1928.

В рамках виконавчого провадження №63242267, Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В. прийнято постанову про арешт майна боржника від 29 жовтня 2020 року, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 2 606 758,47 грн.

Також, Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В. прийнято постанову про арешт коштів боржника від 29 жовтня 2020 року, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також, на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Не погоджуючись із постановами відповідача про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника та арешт коштів боржника, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами частини 1 статті 1 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.

У відповідності до частини 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 10 Закону №1404-VІІІ передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ, на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статі 48 Закону №1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 08 жовтня 2020 року ВП №63242267, відповідно до якої, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. від 24.06.2020 р. № 1928 (а.с. 12-13).

Оскільки, ОСОБА_1 не заперечується той факт, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача були всі підстави та повноваження прийняти постанову від 08 жовтня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 63242267.

В силу вимог частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно вимог пунктів 6-7 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

Матеріали справи свідчать, що 29 жовтня 2020 року в рамках виконавчого провадження ВП 63242267 відповідачем було прийнято постанову про арешт майна боржника та постанову про арешт коштів боржника.

Апелянт зазначає, що, оскільки, постанови про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника прийняті в один день, а тому, відповідачем передчасно накладено арешт на майно боржника, так як, в нього на час винесення постанови про накладення арешту на майно боржника об`єктивно була відсутня інформація стосовно відсутності у позивача коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаними доводами апелянта, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено прямої заборони накладати арешт на майно і кошти боржника в один день.

Доводи апелянта про те, що відповідачем протиправно накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно позивача, не у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, чим грубо порушено норми чинного законодавства, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з постанови про арешт майна боржника від 29 жовтня 2020 року ВП №63242267, арешт накладено на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 2 606 758,47 грн. (а.с. 8-9).

Щодо доводів апелянта про те, що відповідачем не була здійснена перевірка цільового використання рахунків, на які накладено арешт, чим порушено порядок накладення арешту на кошти боржника, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами ч.ч. 1-2 ст. 56 Закону №1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В про арешт коштів боржника від 29 жовтня 2020 року ВП № 63242267 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках боржника в АТ "АЛЬФА-БАНК", в АТ КБ "ПриватБанк", в АТ "Ощадбанк", в АТ "ПУМБ", в АТ "Райффайзен Банк Аваль", в АТ "УКРСИББАНК", АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", в АТ "ОКСІ БАНК", в АТ "ТАКСОМБАНК", а також, на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с. 10).

Згідно вимог частини 3 статті 52 Закону №1404-VIII, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Колегія суддів наголошує, що вищевказаною оскаржуваною постановою про арешт коштів боржника накладено арешт на кошти, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Тобто, відповідачем не було накладено арешт на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання.

Частиною 3 статті 52 Закону №1404-VIII, також, передбачено, що банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Отже, у випадку накладення державним виконавцем арешту на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, передбачено відповідний порядок дій банку, іншої фінансової установи, при цьому, постанова про арешт коштів боржника в цій частині не підлягає до виконання.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові 16 липня 2020 року у справі №1.380.2019.006270.

Водночас, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що будь-який з банків повідомив Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В про цільове призначення рахунку та повернув постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Крім того, ОСОБА_1 , також, не було надано доказів того, що рахунки, відкриті на його ім`я, відносяться до рахунків зі спеціальним режимом використання.

Щодо посилання апелянта на постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17.01.2020 року у справі № 340/1018/19 та від 29.01.2020 року у справі №820/5422/17, колегія суддів зазначає, що дані судові рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин, оскільки, у вказаних справах позивач повідомляв про спеціальний статус рахунків, на які накладено арешт та надавав докази, що на ці рахунки здійснюється виплата заробітної плати.

З приводу посилання апелянта на постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.06.2019 року у справі № 916/73/19 та від 10.10.2019 року у справі № 916/1572/19, колегія суддів встановила, що у них спір виник за інших фактичних обставин, оскільки, у вказаних справах надавалася оцінка доцільності вжиття заходів забезпечення позову.

Щодо доводів апелянта в суді апеляційної інстанції на те, що в провадженні судді Деснянського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа № 754/15624/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «ІнвестХаус», треті особи: ПАТ «Комерційний Банк «Надра», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Комерційний Банк «Надра», Білої І.В., Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської область, Личук Т.В., Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва, Павлюк П.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів зазначає наступне.

Так, предметом позову у даній справі №640/2936/20 є встановлення правомірності дій Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2020 року, про арешт майна боржника від 29.10.2020 року та про арешт коштів боржника від 29.10.2020 року.

Колегія суддів наголошує на тому, що в даній справі підлягають перевірці правомірність дій Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. саме на час винесення оскаржуваних постанов.

Таким, чином, колегія суддів вважає, що рішення Деснянського районного суду міста Києва у справі № 754/15624/20 не вплине на розгляд даної справи, оскільки, на час прийняття відповідачем оскаржуваних постанов, такий виконавчий напис був чинним.

З огляду на вищезазначене, також, необгрунтованим є посилання апелянта на постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у справі № 754/19053/13-ц, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником Шаповаловим Андрієм Миколайовичем , задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року скасовано в частині вимог до ОСОБА_2 та прийнято в цій частині нову постанову. Відмовлено Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Надра» в позові до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року залишено без змін.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» про визнання протиправними та скасування постанов.

Крім того, колегія суддів враховує, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року у справі №754/15624/20 заяву представника позивача ОСОБА_1 - Шаповалова Андрія Миколайовича про забезпечення позову - задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №1928 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. від 24.06.2020 р. про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ІНВЕСТ ХАУС» заборгованості, що виникла по кредитному договору №27/АПМК/29/2008/840 від 14.02.2008 р. в загальній сумі 2369584,97 грн. - до набрання законної сили рішення суду по цивільній справі 754/15624/20.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Кобаль М.І.

Коротких А.Ю.