Справа № 160/13305/20
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняМанько К.А.
представника позивача представника відповідача Поух Д.А. Зубець Л.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Дніпрошкіргалантерея» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Дніпрошкіргалантерея» Дніпровської митниці Держмитслужби, в якій позивач просить:
Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки всі документи, які передбачені законодавством, що підтверджують митну вартість товару були надані позивачем до митного органу, а посилання митного органу на розбіжності та неможливість застосування основного методу не відповідають дійсності та вказують на свідоме небажання митного органу виконувати свої функції належним чином.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 року, після залишення ухвалою суду від 23.10.2020 року даної позовної заяви без руху, було прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
03.12.2020 року представником відповідача було подано письмовий відзив на позов, в якому представник просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на те, що у відповідності до ст. 337 МКУ, під час проведення перевірки документів, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, встановлено, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності, невідповідності. Відсутність у митниці та не надання декларантом необхідних документів унеможливила застосування методів на основі віднімання та на основі додавання вартості товарів.
Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
01.08.2017р. між ТОВ «Виробниче об`єднання «Дніпрошкіргалантерея», як покупцем та GAOZHOU CITY SHUNHE LEATHERS PRODUCT CO, LTD як продавцем було укладено Контракт №01082017 (далі - Контракт), відповідно до п.1.1. якого, продавець продає, а покупець купує робочу рукавичку, іменовану далі - Товар, в кількості, якості та на умовах викладених в додатках, які є невід`ємною частиною даного Контракту.
Згідно з п.3.1 Контракту, одиницею виміру Товару є пара (12 пар = 1 дюжина).
Загальна кількість Товару визначається як сума всіх партій, що постачається згідно додатків (специфікації) до цього Контракту (п3.2. Контракту).
Відповідно до п.5.1. Контракту, ціна товару вказується в додатках до цього Контракту та на умовах FOB SHENZHEN (Китай) згідно Incoterms 2010. Ціна включає в себе вартість упаковки, маркування, митного оформлення Продавцем в пункті відправлення вантажу, завантаження товару на судно, а також ціна включає в себе вартість видачі сертифікату походження вантажу в країні Продавця. Ціна вказана в додатках до даного Контракту є фіксованою та не підлягає змінам до моменту здійснення поставки згідно оголошеним умовам.
Згідно з п.5.3 Контракту, умови оплати - встановлюються на кожну поставку окремо та вказуються в додатках (специфікаціях) до даного контракту. Оплата за товар покупцем проводиться шляхом перерахування грошових коштів Покупця на розрахунковий рахунок Продавця.
Загальна вартість контракту визначається як сума вартості всіх поставлених партій згідно додаткам (Специфікаціям) до Договору. Оплата за поставлений товар здійснюється в доларах США (п.5.4. Контракту).
Відповідно до п.11.5 Контракту, цей Контракт набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2018 р., а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим контрактом.
27.12.2019р. Сторони уклали Додаткову угоду про пролонгацію до контракту №01082017 від 01.08.2017 p., яким продавець і покупець погодились продовжити термін дії Контракту №№01082017 від 01.08.2017 р. до 31.12.2020 р.
На виконання умов Контракту, покупцем було сплачено продавцю грошові кошти у загальній сумі 43 267,62 доларів США, з яких: 12 710,00 доларів США, за квитанцією від 28.05.2020 p.; 30 557,62 доларів США, за квитанцією від 10.08.2020 р.
Згідно п.2.1.1 Договору перевезення, за дорученням замовника, організовує перевезення вантажів замовника морським, залізничним, автомобільним, авіаційним транспортом, включаючи організацію перевалки і зберігання вантажів і контейнерів та інші операції необхідні для виконання доручення замовника.
Виконавець укладає від свого імені договори з портами, перевізниками, складами, судноплавними компаніями, їх агентами, експедиторськими та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та необхідні додаткові роботи та послуги, в т.ч. переупакування, перемаркування, ремонт тари, завантаження та розвантаження контейнерів, відбір проб та зразків зважування, фумігацію, дезактивацію, визначення кількості та якості сертифікацію та страхування вантажів і контейнерів. За рахунок коштів замовника, проводить розрахунки з ними, оплачує збори та інші обов`язкові платежі (п.2.1.2. Договору перевезення).
Відповідно до п.2.1.3. Договору перевезення, Виконавець узгоджує з перевізниками, портами, залізничними станціями плани, маршрути перевезень та терміни подачі залізничного, автомобільного, морського авіаційного транспорту для перевезення вантажів.
Згідно з п.3.1. Договору перевезення, вартість послуг зазначається в рахунку Виконавця.
Ціна договору складає сукупність платежів зі сплати належної плати Виконавцю та витрат, понесених Виконавцем в інтересах замовника в цілях виконання цього Договору. Розмір плати Виконавцю без ПДВ розраховується як різниця між сумою без ПДВ, що перерахована Замовником за комплекс транспортно-експедиторських послуг, та вартістю без ПДВ послуг третіх осіб, залучених виконавцем до виконання умов Договору. Розмір плати Виконавця з ПДВ розраховується додаванням суми ПДВ до суми плати Виконавцю без ПДВ (п.3.2. Договору перевезення).
30.07.2020р. Продавцем було здійснено постачання та складено такі документи: Коносамент №SHWS220071917 від 30.07.2020 р.; Пакувальний лист; Сертифікат якості від 15.07.2020 р.; Митна декларація на експорт товарів із Китайської народної республіки; Сертифікат походження.
20.07.2020р. між позивачем та ТОВ «Хіллдом логістікс» було укладено Додаткову угоду №20/74 на транспортно-експедиторське обслуговування до Договору перевезення, відповідно до умов якої сторони визначили вартість перевезення за вказаною поставкою, по маршруту Янтіан, Китай - Одеса у сумі 2280,доларів. Також сторони визначили можливі додаткові витрати.
28.08.2020 р. ТОВ «Хіллдом логістікс» виставило позивачу рахунок на оплату №3375 від 28.08.2020р. за надані послуги по доставці вказаного товару на загальну суму 62 612,22 грн. та 04.09.2020р. Рахунок №3497 на загальну суму 4 153,62 грн. Також, 28.08.2020 р. за Вих.№2808/11 ТОВ «Хіллдом логістікс» надало довідку про транспортно-експедиторські витрати, з детальним описом вартості наданих послуг.
21.09.2020р. Листом вих. №21.09/20-3 ТОВ «Хіллдом логістікс» повідомило, що при друкуванні рахунку №3375 від 28.08.2020 р. була допущена технічна помилка у відображенні строки за послугу «експедиторська винагорода». Правильним вважати «Експедиторська винагорода за організацію морського фрахту за територією України: Янтіан, Китай - Одеса,Україна. Та надало виправлений рахунок №3375 від 28.08.2020р.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 28.08.2020р. позивачем було подано до митного органу митну декларацію №UA110140/2020/007920.
01.09.2020р. митницею було сформовано та направлено позивачу повідомлення про необхідність надання протягом 10-ти календарних днів додаткових документів, підтверджуючих визначену декларантом митну вартість товару. Також у вказаному повідомленні відповідач зазначив, що документи подані позивачем містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, а саме: у наданому рахунку витрати на транспортування за межами митної території України не відповідають числовому значенню транспортних витрат зазначених у декларації митної вартості; до митного оформлення надано копію митної декларації країни відправлення від 27.07.2020р., в якій зазначено номер коносамента, що не подавався до митного оформлення - G007298050.
Щодо номеру коносаменту, пояснено, що в митній декларації країни відправлення від 27.07.2020р. зазначений номер букінгу - О007298050, а не номер коносаменту.
11.09.2020р. митницею було сформовано та направлено позивачу повідомлення про необхідність надання протягом 10-ти календарних днів додаткових документів, підтверджуючих визначену декларантом митну вартість товару. Також у вказаному повідомленні відповідач зазначив, що документи подані позивачем містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, а саме: підстави зазначені у повідомленні від 01.09.2020р. (повторно); відповідно наданої комерційної пропозиції від 24 лютого 2020р. на артикул 4575 червона робоча рукавичка з натуральної шкіри, якість АВ чорний зварний шов по усій довжині, з повною підкладкою, одношарова шкіра, з білим гачком для кожної пари, ціна зазначена 1.692 дол. США проте у наданому перекладі комерційної пропозиції від 24 лютого 2020 року та рахунку фактурі від 15.07.2020р. № SН20200225 зазначено вартість $1,242 дол.
Позивачем було надано відповідачу комерційну пропозицію від 06.07.2020 р., якою підтверджується те, що ціна за артикул №4575 складає $1,242 дол. США за штуку, як це зазначено у специфікації №14 та інвойсі.
18.09.2020р. митницею було сформовано та направлено позивачу повідомлення про необхідність надання протягом 10-ти календарних днів додаткових документів, підтверджуючих визначену декларантом митну вартість товару. Також у вказаному повідомленні відповідач зазначив, що документи подані позивачем містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, а саме: у якості додаткового документу декларантом надано ще одну комерційну пропозицію від 06.07.2020 р., але дата її укладення не кореспондується із датою формування оцінюваної партії товарів та може свідчити про надання знижок або дисконтів, що не заявлені митному органу. Крім цього, у комерційній пропозиції від 06.07.2020р. зазначено, що строк виготовлення товарів після замовлення згідно пропозиції 50 днів. Зазначене не відповідає даті фактичного відвантаження оцінюваної партії товарів згідно відомостей коносаменту - 30.07.2020.
У заявці на перевезення та довідці також зазначений порт Янтиан, що не відповідає умовам поставки. Відомості щодо оплати за транспортно-експедиційні витрати не надано до митного оформлення.
За результатами здійснення контролю співставлення попередніх митних оформлень встановлено, що вартість ідентичних артикулів - у червні 2020 року вища ніж до заявлені. Документального підтвердження зниження їх вартості не наведено.
18.09.2020р. Позивачем було надіслано відповідачу лист вих. №18/09-1, яким наведено спростування вказаним доводам.
Позивач вважає рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови Дніпропетровської митниці ДФС протиправними, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною1 статті 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частиною 4 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).
За змістом частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 Митного кодексу України).
Згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Здійснивши системний аналіз як наведених вище норм чинного митного законодавства, так і доводів сторін, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, з наступних підстав.
Доводи відповідача стосовно комерційної пропозиції від 06.07.2020 p., є безпідставними, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст. 73,74 КАС України та ґрунтуються виключно на припущеннях. Відповідач не є обізнаною особою стосовно кількісних можливостей виробництва Постачальника, його потужностей та системи формування вантажу для відправлення, а також щодо правовідносин постачальника з контрагентами, які могли відмовитись від замовлення з тотожними товарами. А отже, є неможливим стверджувати, що постачальник не міг здійснити постачання на вказаних умовах та наводити неспроможні доводи.
Відомості щодо оплати за транспортно-експедиційнї витрати надані у повному обсязі. В супровідних документах визначено поставку FOB Shenzhen port, Китай. Відправку здійснили з порту Янтіан. Проте, сторони на власний розсуд визначають з якого порту здійснювати відправлення, з урахуванням економічної ефективності, зручності, витрат часу тощо. А отже відповідач протиправно робить припущення про невідповідність поставки умовам Контракту. Щодо здійснення відповідачем контролю співставлення попередніх митних оформлень та встановлення, вищої вартості ідентичних артикулів - у червні 2020 року. Позивач не є відповідальною особою за ведення господарської діяльності постачальниками з Китаю та покупцями з України. А отже, позивач не має можливості документально підтвердити ані збільшення, ані зменшення вартості порівняно з іншими суб`єктами господарювання. 21.09.2020р. року митницею було сформовано та направлено позивачу повідомлення про проведення консультації та закінчення терміну подачі документів, у вказаному повідомлені також було зазначено, що документи подані позивачем містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, а саме: підстави зазначені у раніше надісланих повідомленнях; у рахунку на оплату транспортних витрат №3375 від 28.08.2020р. зазначені витрати на експедиторську винагороду на території України на суму 800,96 грн. згідно ДМВ зазначені витрати включені декларантом до митної вартості разом з ПДВ, що суперечить вимогам п.11 статті 58 МКУ. Зазначене не відповідає відомостям довідки про транспортно-експедиційне обслуговування від 28.08.2020р. №2808, де транспортно-експедиційні послуги по території України складають 1851,96 грн. разом з ПДВ.
При цьому, наведене у вказаному повідомленні спростовується наступним. Відповідно до довідки про траиспортно-експедиційне обслуговування від 28.08.2020р. №2808, транспортно-експедиційні послуги по території України складають 1851,96 грн. разом з ПДВ, а транспортно-експедиційні послуги за територією України складають саме 800,96 грн.
21.09.2020 р. Листом вих. №21.09/20-3 ТОВ «Хіллдом логістікс» повідомило, що при друкуванні рахунку №3375 від 28.08.2020 р. була допущена технічна помилка у відображенні строки за послугу «експедиторська винагорода». Правильним вважати «Експедиторська винагорода за організацію морського фрахту за територією України: Янтіан,Китай - Одеса, Україна. Та надало виправлений рахунок №3375 від 28.08.2020 р.
Таким чином, позивачем правомірно включено ПДВ до суми до митної вартості.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані усі документи для необхідності обчислення митної вартості товару.
Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 Митного кодексу України).
Таким чином, аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018р. в справі №809/1884/16.
Суд зазначає, що коригування митної вартості товару на підставі інформації наявної в базі даних про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж встановлено позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару ( його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору.
Наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Поставка оцінюваного товару заявлена позивачем на комерційних умовах поставки FOB SHENZHEN (SHEKOU).
Ціна FOB (FOB price) означає, що контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення.
При цьому, складовими митної вартості товару є інвойсна вартість товару та вартість перевезення (фрахту) товару в порт призначення (до кордону України).
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Надані позивачем документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Позивач в своїй позовній заяві просив стягнути понесені судові витрати.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у загальній сумі 3547,19,95 грн., про що свідчать додані до позовної заяви платіжні доручення, а саме: від 13.10.2020р. №5871 на загальну суму 2102,00 грн. та від 27.10.2020р. №6003 на загальну суму 1445,19 грн.
Згідно ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).
Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).
Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2020 року між ТОВ "Виробниче об`єднання "Дніпрошкіргалантерея" та Адвокатським бюро Віталія Гурського укладено договір про надання правової допомоги.
Згідно з п.1.1 вказаного договору виконавець зобов`язується надати клієнтові правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Для підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро Віталія Гурського на підставі договору про надання правової допомоги від 28.09.2020 року, у відповідності до вимог ст.134 КАСУ, згідно з яким:
- правовий аналіз проблеми клієнта. Визначення способу захисту серед можливих варіантів відновлення порушеного права, аналіз судової практики для вирішення перспективи справи 2000 грн.;
- підготовка позовної заяви та ії формування з додатками, поїздка до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для подання адміністративного позову 8000 грн.
В матеріалах справи також міститься ордер Серія АЕ №1039905 від 16.10.2020 року та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на провову допомогу суд зазначає наступне.
З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76397938).
При цьому, з імперативних положень частини шостої статті 134 КАС України вбачається, що зменшити розмір витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність суд може виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про це. Отже, за відсутності такого клопотання суд не може надавати оцінку співмірності витрат на правничу допомогу за власною ініціативою, а лише перевіряє, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі №520/1849/19.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076).
Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідач подав до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим судом оцінюється співмірність вартості наданих послуг з їх фактичним обсягом, а також досліджується зв`язок наданих послуг зі справою.
Так, суд вважає, що частина наданих послуг, описаних в описі робіт за надану правову допомогу від 16.10.2020 року, дублюються та призводять до необґрунтованого завищення вартості правничих витрат.
Зокрема, суд зауважує, що такі послуги як визначення способу захисту, аналіз судової практики, правовий аналіз проблеми клієнта, охоплюються послугою підготовка позовної заяви.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Статтею 139 КАС визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Отже, якщо суд встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним, він має право не розподіляти витрати на професійну правничу допомогу повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Суд вважає із врахуванням складності цієї справи, її істотних обставин, ціни позову, наданого адвокатом обсягу правової допомоги, а також порядку, у якому розглянута справа, співмірними є витрати на професійну правничу допомогу у цій справі у розмірі 8000,00 грн.
Відповідно до ч.5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмово провадження є дана складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст.243-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву задовольнити.
Стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 3547,19 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12 березня 2021 року.

Суддя О.В. Єфанова