Справа № 586/361/21
Суддя: Теміров Ч. М.
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СЕРЕДИНО-БУДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 586/361/21
Номер провадження 2-а/586/3/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року м.Середина-Буда

Середино-Будський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Темірова Ч.М.,

за участі секретаря судового засідання Палкіної О.П.,

учасників справи:

представника позивача Кандюкова Г.Г.,

представника відповідача Литвиненка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Середина-Буда адміністративну справу №586/361/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до поліцейського СРПП відділення поліції №1 (м. Середина-Буда) Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області старшого сержанта поліції Компанійця Олександра Олександровича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАБ № 869687 від 20.04.2021 за ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до змісту постанови позивач 20.04.2021 о 20:56 год. на вул. Суземська, біля буд. №7 у м. Середина-Буда Сумської області, керуючи автомобілем «Lexus» д.н.з. НОМЕР_1 , не мав при собі, не пред`явив для перевірки посвідчення водія категорії «В», чим порушив п.п. 2.1. «а» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що оскаржувана постанова йому не вручалася та не надсилалася, про її існування йому стало відомо лише 28.04.2021 після знайомлення з матеріалами справи №586/338/21. Позивач вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки притягнення до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, які підтверджена належними доказами.

Позивач не погоджується з обставинами, викладеними у постанові, оскільки він не порушував вимог п.п. 2.1. «а» ПДР та надав усі необхідні документи, а саме посвідчення водія категорії «В». Позивач посилається на приписи ч.3 ст.283 КУпАП, де передбачено обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- чи відеозапис, у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; у постанові не зазначено жодних посилань на використання технічного засобу, яким здійснено відеозапис, відсутні докази на підтвердження обставин, вказаних у постанові.

Ухвалою Середино-Будського районного суду Сумської області від 27.05.2021 суд за клопотанням представника позивача замінив первісного відповідача на належного відповідача Головне управління Національної поліції у Сумській області.

Представник відповідача надав відзив, в якому заперечував проти задоволення позову через його безпідставність, зазначив, що працівник поліції діяв у межах повноважень та у порядку, встановленому законом. Факт порушення позивачем Правил дорожнього руху підтверджується відеозаписом, доданим до відзиву.

Позивач у письмовій заяві просив розглядати справу без його участі.

Представник позивача адвокат Кандюков Г.Г. у судовому засіданні позов підтримав з підстав, вказаних у ньому, та просив задовольнити.

Представник відповідача Литвиненко А.О. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на підстави, вказані у відзиві на позовну заяву, та на відеозапис події адміністративного правопорушення, доданий до відзиву.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, а також дослідивши письмові матеріали справи, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 20.04.2021 поліцейський СРПП ВП №1 (м. Середина-Буда) Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області старший сержант поліції Компанієць О.О. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №869687, якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн за порушення ним п.п.2.1. «а» ПДР України.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 20.04.2021 о 20:56 год. на вул. Суземська, біля буд. №7 у м. Середина-Буда Сумської області, керуючи автомобілем «Lexus» д.н.з. НОМЕР_1 , не мав при собі, не пред`явив для перевірки посвідчення водія категорії «В», чим порушив п.п. 2.1. «а» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, за що щодо нього застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з вимогами ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що позивач заперечує проти вчинення ним правопорушення. Зазначені твердження позивача відповідачем не спростовані.

Так, відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП адміністративна відповідальність за вчинення вказаного правопорушення настає, в тому числі за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Натомість, в мотивувальній частині постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 869687 від 20.04.2021 відсутні посилання на докази, якими обґрунтовується рішення посадової особи про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, в тому числі відсутні письмові пояснення водія транспортного засобу ОСОБА_1 , показання свідків про обставини вчинення правопорушення.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а прийшов до висновку, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху представник відповідача відповідно до ст. 251 КУпАП разом із відзивом на позовну заяву надав відеозапис події адміністративного правопорушення.

Однак, постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис правопорушення, а тому цей доказ є неналежним.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд, розглядаючи справу про скасування постанови про притягнення Особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (Постанова від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17).

Зокрема, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які вірно зазначили про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення Особи до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Відповідно до вимог чинного адміністративного судочинства, зокрема ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Натомість, відповідач не надав доказів на підтвердження законності оскаржуваної постанови, а відеозапис, на який посилається представник відповідача, є неналежним доказом та не може бути прийнятий судом до уваги.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, є недоведеним, а тому суд дійшов до висновку про задоволення позову, скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Щодо розподілу судових витрат суд враховує таке.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 при розгляді справи №543/775/17 відступила від правового висновку Верховного Суду України в постанові від 13.12.2016 (провадження №21-1410а16), вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З квитанції №14 від 30.04.2021 встановлено, що за подання до суду даного позова ОСОБА_1 сплатив судовий збір у сумі 908 грн, замість 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн.

Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 454 грн.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 5, 73-76, 243, 244, 245, 246, 286 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №869687 від 20.04.2021, винесену поліцейським СРПП ВП №1 (м. Середина-Буда) Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області старшим сержантом поліції Компанійцем Олександром Олександровичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 23, м. Суми, 40000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування судових витрат 454 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Середино-Будський районний суд Сумської області.

Головуючий: суддя Ч.М. Теміров