Справа № 520/3559/18
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 520/3559/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

представника позивача Клабукова Р.П. (згідно ордеру),

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду міста Одеси 04 січня 2021 року надійшла позовна скарги ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Другого київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), державного виконавця Хоменко Є.В., в якій просить суд:

- визнати оскаржувані рішення неправомірними і скасувати: Постанову державного виконавця Другого Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Хоменко Є.В. № 59554888 від 23.13.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі: 14630,00 гривня (UAH); Постанову державного виконавця Другого Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Хоменко Є.В. № 59555205 від 23.12.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі: 14630,00 гривня (UAH); Постанову державного виконавця Другого Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Хоменко Є.В.№ 59554888 від 23.12.2020 про визначення для ОСОБА_1 загальної суми мінімальних витрат: 269,00 грн; Постанову державного виконавця Другого Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Хоменко Є.В.№ 59555205 від 23.12.2020 про визначення для ОСОБА_1 загальної суми мінімальних витрат: 269,00 грн;

- зобов`язати державного виконавця Другого Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Хоменко Є.В. закінчити виконавче провадження № 59554888 та виконавче провадження 59555205 відкриті на підставі виконавчого листа виданого Київським районним судом Одеси 01.07.2019 р. №520/3559/18 у зв`язку з виконанням рішення суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2021 року скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Хоменка Є.В., стягувач: кредитна спілка Кредитінвест про скасування постанов та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано неправомірною та скасовано постанову виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Хоменка Є.В. № 59555205 від 23.12.2020 року про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 14630,00 грн. В іншій частині вимог скарги відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 травня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2021 року скасовано. Провадження за скаргою ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Хоменка Є.В., стягувач: Кредитна спілка Кредитінвест про скасування постанов та зобов`язання вчинити певні дії, закрито.

18 травня 2021 року Одеський апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою на підставі ч.4 ст.377 ЦПК України заяву представника ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Клабукова Р.В. про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено. Передано справу №520/3550/18 за скаргою ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Хоменка Є.В., стягувач: кредитна спілка Кредитінвест про скасування постанов та зобов`язання вчинити певні дії до Одеського окружного адміністративного суду.

27 травня 2021 року справа №520/3559/18 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та за результатами автоматизованого розподілу справ передана для розгляду судді Вовченко О.А.

Ухвалою від 03 червня 2021 року Скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), державного виконавця Хоменко Є.В., про визнання неправомірними та скасування постанов та зобов`язання вчинити дії залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

11 червня 2021 року до суду від предстанвика позивача за вх. №30519/21 надійшла заява з доказами сплати 2270,00 грн. судового збору та належним чином оформленою позовною заявою, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Другого Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Хоменко Є.В.: № 59554888 від 23.13.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 14630,00 грн.; № 59554888 від 23.12.2020 про визначення для ОСОБА_1 загальної суми мінімальних витрат: 269,00 грн; № 59555205 від 23.12.2020 про визначення для ОСОБА_1 загальної суми мінімальних витрат: 269,00 грн;

2. Зобов`язати відповідача закінчити виконавче провадження № 59554888 та виконавче провадження 59555205 відкриті на підставі виконавчого листа виданого Київським районним судом Одеси 01.07.2019 р. №520/3559/18 у зв`язку з виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Ухвалою від 16 червня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (вх. №30519/21). Відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в теперішній час рішення суду по справі №520/3559/18 в частині сплати боргу в сумі 146300 грн. та судового збору ОСОБА_1 у розмірі 731.00 грн. виконано в повному обсязі. Постанови державного виконавця, що оскаржуються були винесені після фактичного погашення боргу. Вказує, що з викладених обставин вбачається безпідставне стягнення з ОСОБА_1 як суми виконавчого збору так і сум мінімальних витрат виконавчого провадження, оскільки заява про розстрочення рішення суду була подана до Київського районного суду 14.06.2019р.. а виконавчий лист був виданий судом 01.07.2019р., тобто при розгляді судом заяви про розстрочення в десятиденний строк, встановлений ч.2 ст. 435 ЦПК України (яка згодом була частково задоволена), суд не мав би підстав для видачі виконавчого листа і відповідно, відкриття виконавчих проваджень: тобто внаслідок недотримання судом першої інстанції процесуальних строків розгляду питання про розстрочення виконання рішення суду виникла колізія, яка зумовила видачу судом двох, виконавчих документів на виконання постанови апеляційної інстанції від 30.05.19. Зазначає, що ОСОБА_1 виконала рішення без примусу, добровільно. Тобто за відсутністю факту примусового виконання не має підстав для справляння виконавчого збору. До відкриття 16.07.19 виконавчого провадження №59555205 та 18.07.19 виконавчого провадження №59554888 на виконання рішення суду добровільно було вже сплачено 22000 грн., тому виконавчий збір також не може стягуватись з суми 146300 грн.

22 червня 2021 року до суду від відповідача за вх. №ЕП/16885/21 було подано відзив на позов, в якому зазначено, що державним виконавцем за зведеним виконавчим провадженням №59729711 здійснювались виконавчі дії спрямовані на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси №520/3559/18, оскільки постанова про розстрочку рішення суду винесена 11.03.2020 року, а постанова про відкриття виконавчого провадження та інші постанови за виконавчими провадженнями від 16.07.2019 року. Виносячи постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець керувався тим, що виконавчий збір є гарантією діяльності державної виконавчої служби та є чіткі норми закону, які регулюють відповідні питання. З посиланням на постанову ВС від 02.06.2021 у справі №160/4481/20 вказано, що серед норм чинною законодавства України, зокрема ст. 27 та ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено надання розстрочки виконання рішення суду боржнику, як підстава для звільнення віл сплати витрат виконавчого провадження та виконавчого збору. Підстави для закінчення виконавчого провадження, зняття арешту з майна боржника, виключення запису відносно ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників відсутні.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.10.2018 по справі №520/3559/18, залишеним в силі постановою Одеського апеляційного суду від 30.05.2019 позов кредитної спілки «Кредитінвест» до ОСОБА_1 , як законного представника малолітніх ОСОБА_3 , 2015 року народження і ОСОБА_2 , 2010 року народження і ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог - Київська рай адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування про стягнення боргу за договором кредиту задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , як законного представника малолітніх ОСОБА_3 , 2015 року народження і ОСОБА_2 , 2010 року народження, і ОСОБА_5 , на користь кредитної спілки «Кредитінвест» борг за договором кредиту № від 08.09.2017 року в сумі 146300 грн. В іншій частині позов КС «Кредитінвест» залишено без задоволення.

16.07.2019 головним державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №59555205, та у його межах винесено постанови про арешт коштів та про арешт майна боржника.

Також 18.07.2019 головним державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59554888.

06.08.2019 головним державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №59555205 №59555908. №59554888 в зведене №59729771.

Відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 11.03.2020 року у справі №520/3559/18, ОСОБА_1 надано розстрочку виконання рішення №520/3559/18 в частині погашення боргу у сумі 124300 грн. з 30.07.2019 до 30.05.2020.

Старшим державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) були винесені постанови:

- від 23.12.2020 ВП №59554888 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою встановлено, що керуючись ч.2 ст.42 ЗУ «Про виконавче провадження» витрат органів державної виконавчої служби та приватного виконання, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження, а саме: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку. Враховуючи викладене необхідно стягнути з боржника мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 269.00 грн.;

- від 23.12.2020 ВП №59554888 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14630,00 грн.;

- від 23.12.2020 ВП №59555205 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою встановлено, що керуючись ч.2 ст.42 ЗУ «Про виконавче провадження» витрат органів державної виконавчої служби та приватного виконання, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження, а саме: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку. Враховуючи викладене необхідно стягнути з боржника мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 269.00 грн.

Судом також встановлено з Автоматизованої системи виконавчого провадження, що виконавче провадження №59555908, яке входить у зведене виконавче провадження №59729771, на даний час завершене.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваними постановами, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з ч.1 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Щодо вимог позивача в частині визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.12.2020 ВП №59554888 про стягнення виконавчого збору, суд зазначає наступне.

Відповідно ч.ч. 1-4, 6, 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України" та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Отже, з викладеного вбачається, що станом на момент виникнення спірних правовідносин діяла редакція частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII, з якої вбачається, що стягнення виконавчого збору не пов`язується із фактично стягнутою виконавцем сумою, а обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню. Єдиною підставою нестягнення виконавчого збору є виконання рішення до відкриття виконавчого провадження.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.06.2021 по справі №160/4481/20.

При цьому судом встановлено, що Київським районним судом м.Одеси у справі №520/3559/18 прийнято ухвалу від 10.07.2020, в якій зазначено, що « 04.06.2020 року до суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 адвоката Клабукова Романа Володимировича про скасування ухвали суду від 15.05.2018 року про вжиття заходів забезпечення позову. … Заявник посилається на повне виконання боргових зобов`язань ... Всього за рішенням суду сплачено 146300 грн., що підтверджується відповідними квитанціями про сплату боргу від 24.05.19, від 12.06.19 р., від 19.07.2019 р., від 23.08.19, від 23.09.19 р., 28.10.19 р., від 26.11.19 р., від 21.12.19 р., від 28.01.2020 р., від 24.02.2020 р., від 19.03.2020 р., від 27.04.2020 р. та від 27.05.2020 р., ...» та якою встановлено, що суд погоджується з доводами заявника про виконання відповідного рішення суду, що підтверджується квитанціями про погашення боргу, тому необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову відсутня.

При цьому, з матеріалів виконавчого провадження ВП №59555205 вбачається, що представником позивача 24.07.2019 року було подано квитанції від 24.08.2019 та від 12.06.2019 про сплату ОСОБА_6 та ОСОБА_1 22000,00 грн. заборгованості.

Тобто, з викладеного вбачається, що відповідачами по справі №520/3559/18 до моменту відкриття виконавчих проваджень №59555205 та №59554888 було сплачено частину заборгованості, стягнутої рішенням Київського районного суду м.Одеси у справі №520/3559/18.

Відтак, станом на момент відкриття вказаних вище виконавчих проваджень сума заборгованості, яка підлягала примусовому стягненню становила фактично 124300,00 грн., про що державному виконавцю стало відомо ще 24.07.2019 року.

Однак оскаржувана постанова від 23.12.2020 ВП №59554888 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14630,00 грн. була прийнята без врахування вказаної обставини, що призвело до визначення виконавчого збору у більшому розмірі, ніж який підлягав обчисленню.

Відтак, вимога позивача щодо визнання протиправною та скасування постанову державного виконавця Другого Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Хоменко Є.В. № 59554888 від 23.12.2020 в частині стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 14630,00 грн. підлягає задоволенню частково шляхом визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.12.2020 ВП №59554888 в частині стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 2200,00 грн.

При цьому, 2200,00 грн. є 10% від суми заборгованості, фактично сплаченої на виконання рішення Київського районного суду м.Одеси від 04.10.2018 у справі №520/3559/18 до відкриття виконавчих проваджень №5955205 та №5955488.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що нею було подано до моменту видачі виконавчих листів по справі №520/3559/18 заяву про розстрочення виконання рішення суду, оскільки подання відповідачем у справі такої заяви не є підставою для відмови позивачу у видачі виконавчого листа.

При цьому, на момент прийняття оскаржуваних постанов редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено залежність наявності підстав для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від вчинення державним виконавцем дій щодо примусового виконання виконавчого документа.

Щодо постанов старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.12.2020 ВП №59554888 та ВП №59555205 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція).

Відповідно до п.1 розділу VI Інструкції, фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону. Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

Згідно з п.2 розділу VI Інструкції, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)). Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Відповідно до пункту 1 розділу 1 Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2830/5, передбачено такі види витрат виконавчого провадження за виготовлення документів виконавчого провадження як папір, копіювання, друк документів та канцтовари, а за пересилання документів виконавчого провадження як конверти, знаки поштової оплати (марки), послуги маркувальної машини та послуги поштового зв`язку.

З оскаржуваних постанов відповідача про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не можливо встановити, які конкретно витрати були враховані відповідачем у вказаній постанові, оскільки наявні лише загальні посилання на «виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари», «пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку», без конкретизації, з чого складаються вказані витрати відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2830/5.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем, приймаючи оскаржувані постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, було порушено принцип обґрунтованості акта індивідуальної дії, а відтак вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження № 59554888 та виконавче провадження 59555205 відкриті на підставі виконавчого листа виданого Київським районним судом Одеси 01.07.2019 р. №520/3559/18 у зв`язку з виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, суд зазначає наступне.

Так, представником позивача до відповідача 14.12.2020 було подано заяви про закінчення виконавчих проваджень № 59554888 та №59555205 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду по справі №520/3559/18 та додано до них копії квитанцій про сплату боргу від 24.05.2019, від 12.06.2019, від 19.07.2019, від 23.08.2019, від 23.09.2019, 28.10.2019, від 26.11.2019, від 21.12.2019, від 28.01.2020, від 24.02.2020, від 19.03.2020, від 27.04.2020 та від 27.05.2020.

Однак, відповідач листом від 24.12.2020 №68813 зазначив, що з наданих квитанцій зробити висновок про повне фактичне погашення боргу за виконавчим документом по справі №520/3559/18 неможливо, у зв`язку з чим та відсутністю доказів сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, неможливо встановити факт фактичного виконання рішення суду по справі №520/3559/18.

Відповідно до п.9 ч.1, ч.2 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Так, зі змісту Рекомендації R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином суд не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду скарги, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі №815/3799/17, від 21.08.2018 року у справі №810/3393/17.

Отже, щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження № 59554888 та виконавче провадження 59555205 відкриті на підставі виконавчого листа виданого Київським районним судом Одеси 01.07.2019 р. №520/3559/18 у зв`язку з виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, тобто на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» суд зазначає, що у разі задоволення зазначеної вимоги відбудеться втручання суду у повноваження Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Суд вважає, що наявність відкритого виконавчого провадження не створює жодних негативних наслідків для позивача з урахуванням того, що рішення суду було виконано. Крім того, обов`язок щодо закінчення виконавчого провадження покладено саме на відповідача.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

При цьому, керуючись ч.2 ст.9 КАС України, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог шляхом зобов`язання Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 14.12.2020 про закінчення виконавчих проваджень № 59554888 та №59555205 з урахуванням викладених у даному рішенні висновків суду.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Таким чином, враховуючи обсяг задоволених позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути з Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 163,90 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.7, 9, 205, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.12.2020 ВП №59554888 та ВП №59555205 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.12.2020 ВП №59554888 в частині стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 2200,00 грн.

Зобов`язати Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 14.12.2020 про закінчення виконавчих проваджень № 59554888 та №59555205 з урахуванням викладених у даному рішенні висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 163,90 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідач - Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул.Генерала Петрова, 1, м.Одеса, 65065, ).

Суддя О.А. Вовченко