Справа № 200/4523/21
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 р. Справа№200/4523/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський ливарний завод «Металург» (місце знаходження: вул. Привокзальна, буд. 8а, м. Дружківка, Донецька область; ) до Азовської митниці Держмитслужби (місце знаходження: пр.. Луніна, буд. 1, м. Маріуполь, Донецька область; ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

16 квітня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський ліварний завод Металург (далі по тексту позивач) до Азовської митниця Державної митної служби (далі по тексту відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Азовської митниці Державної митної служби про коригування митної вартості товарів від 02.04.2021 № UA700000/2021/000011/2;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови Азовської митниці Державної митної служби в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 700110/2021/00011.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків шляхом приведення позовної заяви у відповідність до вимог ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

30 квітня до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 05 травня 2021 року відкрито провадження по справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

В обґрунтування позову, позивач зазначає, 02 листопада 2020 року між позивачем та DAONING IMPORT&EXPORT TRADING CO., LIMITED, Китай (надалі продавець) укладено контракт № DN-20UA102 (надалі "Контракт"), відповідно до якого Продавець зобов`язався продати, а Покупець купити товар відповідно до Специфікації №1, в строки та на умовах зазначених в контракті. Відповідно до специфікації №1 від 02.11.2020 до контракту № DN-20UA1021 від 02.11.2020 р., Продавець зобов`язався відвантажити на адресу позивача товар в асортименті, загальною вагою 49 900 кг, загальною вартістю 38 691,05 Доллар США. Так, з метою здійснення митного оформлення товару в режимі імпорту до Азовської митниці Держмитслужби 02.04.2021р. Позивач через декларанта ТОВ «ДонбасБрокСервіс» по договору 1303/20-5 від 13.03.2020 року укладеним з Позивачем подано митну декларацію № UA700110/2021/001212, у якій декларантом визначено митну вартість товарів за основним методом за ціною договору щодо товару, який імпортується. Товар №1 - у розмірі 23896.73 доларів США та Товар №2 - у розмірі 24243.74 доларів США. Відповідачем, в свою чергу, було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA700110/2021/00011 якою відповідач повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів на підставі рішення про коригування митної вартості товарів за № UA700000/2021/000011/2 від 02.04.2021. Позивач вважає вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

26 травня 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування правової позиції, зазначено, що Азовської митниці Держмитслужби під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості № UA700000/2021/000011/2 від 02.04.2021 року, картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA700110/2021/00011 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позовної заяви.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський ливарний завод Металург Донецькому окружному адміністративному суду.

Судом встановлено, що 02 листопада 2020 року між DAONING IMPORT&EXPORT TRADING CO., LIMITED, Китай (Продавець) та ТОВ «ДЛЗ «Металург» (покупець, позивач) укладено контракт купівлі-продажу № DN-20UA1021, відповідно до якого Продавець зобов`язався продати, а Покупець купити товар відповідно до Специфікації №1, в строки та на умовах зазначених в контракті.?

Відповідно до специфікації №1 від 02.11.2020 до контракту № DN-20UA1021 від 02.11.2020 р., Продавець зобов`язався відвантажити на адресу позивача товар в асортименті, загальною вагою 49 900 кг, загальною вартістю 38 691,05 доларів США.

Позивачем здійснено оплату Товару у сумі 38 691,05 доларів США на користь Продавця за вказаним контрактом, що підтверджується платіжними дорученням в іноземній валюті № 2 від 10.11.2020р. та № 3 від 05.03.2021 р.

26.01.2021р. сторонами контракту укладено додаткову угоду №1 до контракту № DN-20UA1021 від 02.11.2020 р., за умовами якої були внесено зміни у п.п. 1, 2, 5 специфікації №1 від 02.11.2020 р.

Як вбачається з позовної заяви та не заперечується відповідачем, для митного оформлення вказаного товару в режимі імпорту до Азовської митниці Держмитслужби 02.04.2021р. позивач через декларанта ТОВ «ДонбасБрокСервіс» по договору 1303/20-5 від 13.03.2020 року укладеним з Позивачем подано митну декларацію № UA700110/2021/001212, у якій декларантом визначено митну вартість товарів за основним методом за ціною договору щодо товару, який імпортується: товар №1 - у розмірі 23896.73 доларів США та товар №2 - у розмірі 24243.74 доларів США., в якій митну вартість товару визначено за основним (першим) методом ціною договору та надано наступні документи: декларацію митної вартості; контракт купівлі-продажу № DN-20UA1021 від 02.11.2020; специфікація від 02.11.2020 за № 1 до контракту, додаткова угода від 26.01.2021 р. за № 1 до контракту; проформу інвойс від 09.12.2020 р.; инвойс від 26.01.2021 р.; платіжні документи про сплату вартості товару (платіжні доручення в іноземній валюті № 2 від 10.11.2020 р. та № 3 від 05.03.2021 р.); лист Продавця (DAONING IMPORT&EXPORT TRADING CO., LIMITED) від 26.02.2021 р. б/н, пакувальний лист від 26.01.2021 р. б/н, коносамент від 08.02.2021 р. за № LSSZEC210111327, сертифікат якості від 26.01.2021 р. за № DN-20UA1021-1; сертифікат про походження товару № ССРІТ596 № 21С067000007/00002, міжнародні товарно-транспортні накладні CMR №№ 916442, 916441 від 26.03.2021 р.; довідку ТОВ «Таніт груп» про транспортні витрати від 26.03.2021 р. б/н; договір транспортного експедирування №18.01.2021/749ОД від 18.01.2021 р.; лист № 6785275 від 30.03.2021 р.; лист Позивача від 29.03.2021 р. б/н; Лист декларанта № 0204/21 від 02.04.2021 р.; Договір про митне декларування від 13.03.2020 р. за № 1303/20-5.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

З урахуванням викладеного, посадовою особою Азовської митниці Держмитслужби прийнято рішення щодо необхідності надання декларантом додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, передбачених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, про що 02.04.2021 о 14:59 декларанту направлено відповідне електронне повідомлення, із зазначенням переліку необхідних додаткових документів, а саме: бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезених товарів; транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерської документації (оборотно-сальдові відомості по рахунку 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» або виписку з журналу-ордеру по рахунку 632); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару - дані документи дають можливість опрацювати номенклатуру виробів, перелік існуючих цін виробника товару (оптових, роздрібних, закупочних, регіональних, тощо) та умови і строки їх застосування у відповідності з умовами виробництва продукції та її постачання споживачу; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товарів або сировини; копію митної декларації країни відправлення.

Відповідно до листа ТОВ "ДОНБАСБРОКСЕРВІС" від 02.04.2021 р. №0204/21, надісланого о 16:12, декларант ОСОБА_1 зазначила: «Від консультації з митними органами відмовляємось. А також повідомляємо наступне, що документи були надані в повному обсязі, більш надавати ніякі документи не будемо. Просимо Вас прийняти Рішення щодо митної вартості товару не очікуючи 10 денного терміну».

Відповідачем, у свою чергу, було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA700110/2021/00011, якою Відповідач повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів на підставі рішення про коригування митної вартості товарів від 02.04.2021 за № UA700000/2021/000011/2.

У рішенні про коригування митної вартості товарів від 02.04.2021 за № UA700000/2021/000011/2 митним органом зазначено, що в рамках реалізації положень статей 52, 53, 54, 55, 58, 335 Митного кодексу України (далі Кодексу) за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів №1 та №2, заявлених за митною декларацією від 02.04,2021 № UA700110/2020/001212, (відповідачем) встановлено, що заявлено неповні відомості про їх митну вартість, у тому числі невірно визначено митну вартість. Як зазначає відповідач, митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у зв`язку з тим, що декларантом під час оформлення митної декларації від 02.04.2021 р. №UA700110/2020/001212 не надано документи відповідно до умов, зазначених у частинах другої та третьої статті 53 Кодексу, та в поданих документах містяться розбіжності та невідповідності: пунктом 7 зовнішньоекономічного контракту від 02.11.2020 №DN-20UA1021 передбачено наявність упаковки. Відомості щодо включення вартості пакування до ціни товарів відсутні; в платіжному дорученні від 10.11.2020 №2 та листі від 26.02.2021 б/н зазначені відомості про проформу-інвойс від 04.11.2020 б/н, документ не надано; в коносаменті від 08.02.2021 №LSSZEC210111327 в якості перевізника зазначений «LONG SAIL SHIPPING LINE S.A.», а довідка по транспортним витратам від 26.03.2021 №б/н видана ТОВ «ТАНІТ ГРУП». Зазначені розбіжності та невідповідності унеможливлюють здійснення (відповідачем) контролю правильності розрахунку митної вартості товарів. Враховуючи, що згідно статті 52 Кодексу, декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, та у зв`язку з тим, що відомості не підтверджені документально, метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються (стаття 58 Кодексу), не може бути застосований. За умови надання, згідно частин другої та третьої статті 53 Кодексу документів, а саме: бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезених товарів; транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерської документації (оборотно-сальдові відомості по рахунку 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» або виписку з журналу-ордеру по рахунку 632); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-лисги) виробника товарів; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товарів або сировини; копію митної декларації країни відправлення; інші додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, а також спростування вищевказаних розбіжностей та невідповідностей, митну вартість може бути визнано. Відповідно до надісланого декларантом ОСОБА_1 листом ТОВ «ДонбасБрокСервс» від 02.04.2021 №0204/21 в наданні додаткових документів відмовлено, роз`яснень з приводу зазначених розбіжностей та невідповідностей не надано. Декларант відмовився від проведення процедури консультації з метою обрання методу визначення митної вартості в рамках виконання частини п`ятої статті 55 Кодексу. Таким чином, декларантом не подано документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій- третій статті 53 Кодексу, тобто заявлено неповні та, можливо, недостовірні відомості про митну вартість товарів та не виконано вимог Кодексу щодо документального підтвердження заявленої митної вартості товарів, у зв`язку з чим, відповідно до частини 6 статті 54 та частини 2 статті 58 Кодексу застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є неможливим. У митного органу відсутня інформація: 1) про вартість оформлених ідентичних товарів, отже, застосування методу за ціною договору щодо ідентичних товарів відповідно до статті 59 Кодексу не є можливим; 2) про вартість оформлених подібних (аналогічних) товарів, отже, застосування методу за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів відповідно до статті 60 Кодексу не є можливим; 3) необхідна для застосування метода визначення митної вартості на основі віднімання вартості, тому застосування методу визначення митної вартості на основі віднімання вартості відповідно до статті 62 Кодексу не є можливим; 4) необхідна для застосування метода визначення митної вартості на основі додавання вартості, тому застосування методу визначення митної вартості на основі додавання вартості (обчислена вартість) відповідно до статті 63 Кодексу не є можливим. У митного органу наявна інформація, необхідна для застосування резервного методу відповідно до статті 64 Кодексу. Джерело інформації, яким скористався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості: товар №1: митна декларація від 10.02.2021 N9UA500020/2021/004387, митна вартість -1,93 дол.США/кг; товар №2: митна декларація від 10.03.2021 №UA500050/2021/003309, митна вартість -1,93 дол.США/кг. Розрахунок, товар №1: 24975 кг (вага нетто) * 1,93 дол.США/кг = 48201,75 дол.США/кг * 27,8324 (курс дол.США на 02.04.2021) = 1341570,3867 грн; товар №2: 24925 кг (вага нетто) * 1,93 дол.США/кг = 48105,25 дол.США/кг * 27,8324 (курс дол.США на 02.04.2021) = 1338884,5601 грн. Декларант має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: - у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; - у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 Кодексу.

Позивач вважає рішення Азовської митниці Державної митної служби про коригування митної вартості від 02.04.2021 № UA700000/2021/000011/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 700110/2021/00011 такими, що прямо суперечать нормам та вимогам Митного кодексу України, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керувався наступним.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщується через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від органу доходів і зборів інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Декларація митної вартості подається у разі: 1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни; 2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу; 3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.

В інших випадках декларація митної вартості подається за власним бажанням декларанта або уповноваженої ним особи.

Декларація митної вартості не подається, у тому числі у випадках, передбачених частиною п`ятою цієї статті, у разі декларування партій товарів, митна вартість яких не перевищує 5000 євро.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

Відповідно до ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Частинами 6-9 зазначеної статті визначено, що на вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Згідно з частинами першою та другою статті 57 вказаного Кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) па основі додавання вартості (обчислена вартість); і) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

За приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Аналізуючи наведені у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару № UA700000/2021/000011/2 від 02.04.2021 р., підстави його винесення та доводи учасників процесу у даній справі, суд зазначає наступне.

Перша підстава прийняття рішення про коригування: "пунктом 7 зовнішньоекономічного контракту від 02.11.2020 №DN-20UA1021 передбачено наявність упаковки. Відомості щодо включення вартості пакування до ціни товарів відсутні".

Проте, фактичні обставини свідчать, що відповідачу для митного оформлення наданий зовнішньоекономічний контракт від 02.11.2020 №DN-20UA1021, відповідно до п. 3.4 якого зазначено, що до вказаних в п. 3.3 строків товари повинні бути виготовлені, упаковані і поставлені на умовах FOB, що не заперечується відповідачем.

Отже, в цієї частині суд знаходить аргументи позивача переконливими, що згідно п. 4.5. Контракту ціни розуміються із урахуванням умов FOB зі ставкою (включаючи вартість морської упаковки, маркування, а також докові, портові, кранові і митні збори, вартість відвантаження на борт судна і укладки в трюмі (штивки) та інші витрати по поставці).

Згідно правил Інкотермс 2010 (офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2010 року) передбачено, що термін FOB "франко-борт" "... назва порту відвантаження" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження.

Відповідно до статті А.9. Інкотермс 2010 (Перевірка - упаковка - маркування), продавець зобов`язаний нести витрати, пов`язані з діями щодо перевірки товару (такими як перевірка якості, розмірів, ваги, кількості), необхідними для здійснення поставки товару у відповідності зі статтею А.4. Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відвантажувати товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки), пакування здійснюється в тій мірі, в якій обставини, що стосуються транспортування (наприклад, засоби перевезення, місце призначення), були повідомлені продавцю до укладення договору купівлі-продажу. Упаковка повинна містити належне маркування.

Суд погоджується з доводами позивача, що сторони контракту № DN-20UA1021 від 02.11.2020 р. передбачили, що ціни товару розуміються з урахуванням обов`язку Продавця забезпечити пакування товару, отже в ціну товару включено вартості пакування.

Стосовно другої підстави: "в платіжному дорученні від 10.11.2020 №2 та листі від 26.02.2021 б/н зазначені відомості про проформу-інвойс від 04.11.2020 б/н, документ не надано".

Фактичні обставини свідчать, що відповідачу для митного оформлення надані банківські платіжні документи про сплату вартості товару - платіжне доручення в іноземній валюті № 2 від 10.11.2020 та платіжне доручення в іноземній валюті № 3 від 05.03.2021, які підтверджують сплату позивачем вартості товару, що відповідає приписам п.4 ч.2 ст.53 Митного кодексу України, відповідно до якого, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Відповідачем не заперечується факт оплати позивачем вартості товару, отже, суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність проформи-інвойса від 04.11.2020 б/н в обґрунтування прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товару № UA700000/2021/000011/2 від 02.04.2021 р. в цієї частині.

Третя підстава прийняття рішення про коригування: "в коносаменті від 08.02.2021 №LSSZEC210111327 в якості перевізника зазначений «LONG SAIL SHIPPING LINE S.A.», а довідка по транспортним витратам від 26.03.2021 № б/н видана ТОВ «ТАНІТ ГРУП».

Суд зазначає, що згідно п. 1.1 Договору транспортного експедирування №18.01.2021/7490Д від 18.01.2021 р., що укладений між ТОВ ТАНІТ ГРУП як Експедитором та позивачем як Клієнтом, Експедитор зобов`язується за дорученням Клієнта та за його рахунок надати або організувати надання транспортно- експедиторських послуг, пов`язаних з організацією та забезпеченням перевезень експортно-імпортних та транзитних вантажів Клієнта, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу.

Згідно п. 2.1. зазначеного Договору сторони закріпили права Експедитора, зокрема, укладати договори та угоди з перевізниками, портами, складами, судноплавними компаніями/її агентами, експедиторськими та іншими організаціями, які є резидентами або нерезидентами України, для виконання своїх обов`язків за цим Договором (п.п.2.1.1 Договору), представляти інтереси Клієнта у взаємовідносинах з перевізниками, портами та іншими організаціями (п.п. 2.1.2 Договору), залучати до виконання своїх обов`язків за Договором інші організації та особи (п.п. 2.1.3 Договору).

Таким чином, на виконання умов договору транспортного експедирування №18.01.2021/7490Д від 18.01.2021 р. ТОВ «ТАНІТ ГРУП» організував перевезення вантажу Позивача залучивши до перевезення перевізника «LONG SAIL SHIPPING LINE S.A.».

Надання позивачем разом з іншими документами договору транспортного експедирування №18.01.2021/7490Д від 18.01.2021 р. на адресу відповідача для митного оформлення відповідачем не заперечується.

З огляду на наведене, доводи відповідача в цієї частині суд також до уваги не приймає.

Також, в обґрунтування оскаржуваного рішення про коригування відповідач зазначає, що за умови надання (декларантом), згідно частин другої та третьої статті 53 Кодексу документів, а саме: бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезених товарів; транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерської документації (оборотно-сальдові відомості по рахунку 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» або виписку з журналу-ордеру по рахунку 632); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-лисги) виробника товарів; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товарів або сировини; копію митної декларації країни відправлення; інші додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, а також спростування вищевказаних розбіжностей та невідповідностей, митну вартість може бути визнано (відповідачем).

Аналізуючи наведені обставини в сукупності, суд зазначає, що відповідачем в оскаржуваному рішенні про коригування не обгрунтовано, яким саме чином, з урахуванням наданих позивачем для митного оформлення документів, можливе додаткове надання позивачем бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезених товарів; транспортних (перевізних) документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписок з бухгалтерської документації (оборотно-сальдових відомостей по рахунку 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» або виписка з журналу-ордеру по рахунку 632); каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товарів; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товарів або сировини; копії митної декларації країни відправлення, а також інших додаткових наявних документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, без зазначення, до речі, яких саме інших додаткових наявних документів, може вплинути на спростування вищевказаних розбіжностей та невідповідностей та визнання відповідачем заявленої позивачем митної вартості, оскільки підставами для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості вказано, що його прийнято з підстав наявних розбіжностей та невідповіностей, а саме: пунктом 7 зовнішньоекономічного контракту від 02.11.2020 №DN-20UA1021 передбачено наявність упаковки, відомості щодо включення вартості пакування до ціни товарів відсутні; в платіжному дорученні від 10.11.2020 №2 та листі від 26.02.2021 б/н зазначені відомості про проформу-інвойс від 04.11.2020 б/н, документ не надано; в коносаменті від 08.02.2021 №LSSZEC210111327 в якості перевізника зазначений «LONG SAIL SHIPPING LINE S.A.», а довідка по транспортним витратам від 26.03.2021 №б/н видана ТОВ «ТАНІТ ГРУП».

Щодо застосування Відповідачем іншого методу визначення митної вартості товарів, суд зазначає наступне.

По-перше, у рішенні про коригування заявленої митної вартості крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися органом доходів і зборів при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів повинен конкретизувати підстави не застосування цих методів.

Орган доходів і зборів зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Натомість, у п. 33 оскаржуваного рішення, у якому мають бути викладені обставини прийняття рішення, зазначено лише посилання на митні декларації, в порівняння з якими співставлялась вартість товару. Надані відповідачем копії зазначених декларації як додаток до відзиву на позовну заяву суд до уваги не приймає з огляду на приписи ч.2 ст.77 КАС України, оскільки такі митні декларації не було додано до оскаржуваного рішення, а виходячи лише з номерів декларацій та митної вартості (п.33 оскаржуваного рішення) не є можливим зробити висновок, про якій саме товар йдеться, вартість його доставки, якісні та кількісні характеристики, та інші обставини, які впливають на визначення митної вартості.

В пункті 33 Рішення митний орган обмежився констатуванням неможливісті застосування методів за ціною договору щодо ідентичних та подібних товарів у зв`язку із відсутністю у Митниці такої інформації, а також вказує на наявність в Митниці інформації, що необхідна для застосування резервного методу відповідно до статті 64 Кодексу (з урахуванням характеру спірних правовідносин, суд обгрунтованно вважає, що відповідач мав на увазі саме Митний кодекс України).

Згідно приписів пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

На переконання суду відповідач не виконав свого обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

По-друге, посилання Відповідача у відзиві на позовну заяву на відомості з баз даних ЄАІС Держмитслужби України суд не приймає до уваги виходячи з приписів ч.2 ст.77 КАС України, але вважає за необхідне зазначити, що такі відомості у будь-якому разі не можуть слугувати доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.

Слід зазначити, що Єдина автоматизована інформаційна система (ЄАІС) ДФС України закрита для вільного доступу, що об`єктивно позбавляє декларанта можливості довести задекларовану митну вартість.

Щодо цього питання Верховний Суд сформував правову позицію, зазначивши, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого Позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанови від 21.02.2018 у справі № 820/17417/14, від 04.09.2018 у справі № 818/1186/17).

Необхідним є також звернути увагу, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що в гр. 44 митної декларації від 02.04.2021 №UA700110/2021/001212 за кодом «4301» з літерою «б» зазначений договір про перевезення від 18.01.2021 №18.01.2021/749ОД, який до оформлення не надано.

Суд не може погодитися із такими доводами відповідача виходячи з приписів ч.2 ст.77 КАС України, оскільки ця обставина не покладена в основу оскаржуваних рішень, а також з урахуванням зазначення договору про перевезення від 18.01.2021 №18.01.2021/749ОД як в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів від 02.04.2021 за № UA700000/2021/000011/2, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA700110/2021/00011, так і безпосередньо в поданої позивачем для митного оформлення митній декларації № UA700110/2021/001212, на спростування чого відповідачем доказів на надано.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку із цим суд вважає висновок митного органу про те, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів необґрунтованим.

Враховуючи викладене, вимоги відповідача про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей є неправомірними, а коригування митної вартості, заявленої Товариством, на цій підставі - також необґрунтованим.

Суд дійшов висновку, що позивач під час здійснення митних процедура надав достатній обсяг документів, яка необхідна для визначення митної вартості товару за першим методом за ціною договору, та достатньою мірою підтверджують заявлену позивачем митну вартість, однак внаслідок формального підходу митного органу до дослідження змісту наданих документів, суб`єкт владних повноважень дійшов хибного висновку, який мав наслідком порушення прав позивача.

Суд вважає, що митним органом не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Згідно з положеннями статті 318 Митного кодексу України, митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція щодо застосування відповідних норм права, зокрема, у постановах від 02.07.2019 року по справі № 160/8573/18, від 18.07.2019 року по справі № 821/829/18, від 29.07.2019 року по справі № 815/5354/16.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 7 525,97 грн. (платіжне доручення № 299 від 14 квітня 2021 року 4 540,00 грн., платіжне доручення № 304 від 28 квітня 2021 року 2 985,97 грн).

Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, слід стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський ливарний завод «Металург» за рахунок бюджетних асигнувань з Азовської митниці Держмитслужби судовий збір у розмірі 7 525,97 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський ливарний завод «Металург» (місце знаходження: вул. Привокзальна, буд. 8а, м. Дружківка, Донецька область; ) до Азовської митниці Держмитслужби (місце знаходження: пр.. Луніна, буд. 1, м. Маріуполь, Донецька область; ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Азовської митниці Державної митної служби про коригування митної вартості товарів від 02.04.2021 № UA700000/2021/000011/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Азовської митниці Державної митної служби в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 700110/2021/00011.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський ливарний завод «Металург» за рахунок бюджетних асигнувань з Азовської митниці Держмитслужби судові витрати у розмірі 7 525 (сім тисяч п`ятсот двадцять п`ять) гривень 97 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 24 червня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова