Справа № 160/6887/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2021 року Справа № 160/6887/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
29.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо відмови в зарахуванні періоду роботи з 07.02.1981 р. по 01.05.2000 р. у колгоспі імені Крейсера Аврора до страхового стажу ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 період роботи з 07.02.1981р. по 01.05.2000р. у колгоспі імені Крейсера Аврора;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_2 з 24.10.2015 року (дата призначення пенсії) перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи у колгоспі ім. Крейсера Аврора з 07.02.1981р. по 01.05.2000р., з урахуванням проведених платежів.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.02.2021 року позивач звернувся до відповідача з листом про надання розгорнутого розрахунку зарахованого стажу відповідно до якого йому нараховується пенсія з наданням роз`яснення. Листом від 18.03.2021 року Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області позивачу
було роз`яснено, що відповідно до трудової книжки позивача від 20.02.1982 року № НОМЕР_1 запис за №1 свідчить про зарахування в колгосп «Аврора» Нікопольського району на посаду
шофера з 07.02.1981 року по 01.05.2000 року, а наступний запис свідчить про зарахування до того ж колгоспу на відповідну посаду з 15.01.1981 року по 02.02.2004 року. Для підтвердження періоду роботи в колгоспі «Аврора» та зарахування його до страхового стажу позивач має право надати підтверджуючі довідки про виконання робіт відповідно до встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, де час роботи враховується за фактичною тривалістю». Поряд з цим, відповідно до виписки форма РС-право, яку додано відповідачем до листа від 18.03.2021 року період роботи позивача з 01.05.2000 року по 02.02.2004 року зараховано до страхового стажу. Вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо відмови в зарахуванні періоду роботи з 07.02.1981 р. по 01.05.2000 р. у колгоспі «імені Крейсера Аврора» до страхового стажу протиправними, оскільки у вказаний період позивач працював в колгоспі ім. Крейсера «Аврора», що підтверджується основним документом, який підтверджує стаж роботи, а саме трудовою книжкою. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 28.05.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
28.05.2021 року на адресу суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, в якому він заперечує щодо задоволення позову з наступних підстав. У сканкопії трудової книжки позивача на сторінці 18 у записах про кількість встановлених та відпрацьованих вихододнів у колгоспі імені крейсера ІНФОРМАЦІЯ_1 у графі 6 відсутні номери та дати особових рахунків (у деяких записах вказані лише номери особових рахунків), а також самі записи не завірені підписом керівника, деякі записи не завірені печаткою підприємства. Тому за даними трудової книжки позивача до загального стажу для обчислення пенсії було зараховано періоди роботи у КСП Аврора, а саме після перейменування в ТОВ, з 01.05.2000 року по 02.02.2004 року. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
07.06.2021 року від позивача на адресу суду надійшла письмова відповідь на відзив, в якій він посилається на те, що належними документами, а саме трудовою книжкою, підтверджено, що він дійсно в період з 07.02.1981 року по 01.05.2000 р. працював в колгоспі ім. Крейсера «Аврора». Також у трудовій книжці в розділі «Трудовое участие в общественном хозяйстве» вказані дані щодо прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі, виконаного річного мінімуму трудової участі, року такого прийняття та виконання, та на підставі чого внесений такий запис до трудової книжки. Щодо неточності записів, які містяться в трудовій книжці позивача зазначає, що працівник не несе відповідальності за заповнення його трудової книжки. Просить суд задовольнити позовні вимоги.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 24.10.2015 року з 24.10.2015 року перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримую пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
24.02.2021 року позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив надати йому розгорнутий розрахунок зарахованого стажу відповідно до якого позивачу нараховується пенсія. Якщо якийсь з періодів його роботи не враховується, просив надати роз`яснення з яких причин.
Листом від 18.03.2021 року за №7992-6393/Р-01/8-0400/21 відповідач позивачу роз`яснив, що відповідно до трудової книжки від 20.02.1982р. №0744724 запис
за №1 свідчить про зарахування в колгосп «Аврора» Нікопольського району на посаду
шофера з 07.02.1981р. по 01.05.2000р., а наступний запис свідчить про зарахування до того ж колгоспу на відповідну посаду з 15.01.1981р. по 02.02.2004р.. Для підтвердження періоду роботи в колгоспі «Аврора» та зарахування його до страхового стажу позивач має право надати підтверджуючі довідки про виконання робіт відповідно до встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, де час роботи враховується за фактичною
Відповідно до виписки форма РС-право, яку додано відповідачем до листа
від 18.03.2021 року період роботи позивача з 01.05.2000р. по 02.02.2004р. зараховано до страхового стажу.
Вважаючи, що дії відповідача щодо відмови в зарахуванні періоду роботи з 07.02.1981 р. по 01.05.2000 р. у колгоспі імені Крейсера Аврора до страхового стажу протиправними, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Закон №1788 відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно із ст. 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Приписами ст. 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з статтею 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до підпункту 2.2. пункту 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162 (далі Інструкція №162), заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.
Відповідно до пункту 2.13 вищевказаної Інструкції визначено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" у вигляді заголовка, пишеться повне найменування підприємства.
Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.
У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ ділянку, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції, при звільненні працівника або службовця всі записи про роботу, нагороди та заохочення, внесені до трудової книжки за час роботи ні даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціальне уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Також, пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як вбачається з трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 20.02.1982р. ОСОБА_1 07.02.1981 року був прийнятий в члени колгоспу ім. Крейсера «Аврора» Нікопольського району на посаду шофера, який 03.02.1995 року перейменований в КСП, 01.05.2000 року реорганізований в ТОВ «Аврора» та 02.02.2004 року позивач звільнений з роботи у зв`язку з переводом в ДП «Агро-Аврора» згідно ч. 5 ст. 36 КЗпП України за власним бажанням.
Також у трудовій книжці в розділі «Трудовое участие в общественном хозяйстве» вказані дані щодо прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі, виконаного річного мінімуму трудової участі, року такого прийняття та виконання, та на підставі чого внесений такий запис до трудової книжки.
Відповідачем не зараховано період роботи позивача з 07.02.1981р. по 01.05.2000р. у колгоспі імені Крейсера Аврора на підставі того, що у сканкопії трудової книжки позивача на сторінці 18 у записах про кількість встановлених та відпрацьованих вихододнів у колгоспі імені крейсера ІНФОРМАЦІЯ_1 у графі 6 відсутні номери та дати особових рахунків (у деяких записах вказані лише номери особових рахунків), а також самі записи не завірені підписом керівника, деякі записи не завірені печаткою підприємства. Тому за даними трудової книжки позивача до загального стажу для обчислення пенсії відповідачем було зараховано періоди роботи позивача у КСП Аврора, а саме після перейменування в ТОВ, з 01.05.2000 року по 02.02.2004 року.
Проте, суд критично ставиться до такого висновку у зв`язку з наступним.
Частиною 3 статті 44 Закону №1058 передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Відповідні положення кореспондуються і в Законі №1788.
Так, згідно з ч. 1 ст. 101 Закону №1788 органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1).
На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, чинним законодавством України передбачено право органів Пенсійного фонду при призначенні/перерахунку пенсії перевіряти обґрунтованість видачі документів та достовірність поданих відомостей.
Проте, в даному випадку відповідач не скористався своїм правом перевірки достовірності записів у трудовій книжці, натомість не зарахував спірні періоди роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записах.
Судом встановлено, що записи за спірні періоди в трудових книжках позивача виконані чітко та без будь-яких виправлень, а також наявний слабий відтиск печатки підприємства.
Отже, суд не погоджується із висновком відповідача, що такі неточності можуть слугувати наслідком не зарахування певних періодів роботи.
Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі, також Інструкція).
Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктами 1.1, 2.2, 2.4, 2.14, 2.15 Інструкції передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення; у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства, під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу, у графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду; якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.
Водночас, пунктами 2.6, 2.8 - 2.10 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу.
У трудові книжці позивача вказано, що він працював у спірний період у колгоспі імені Крейсера Аврора. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для не зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Також суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.
Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Відповідно до п. 5, 6 основних положень про порядок видачі трудових
книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та
затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310 до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані: відомості про колгоспника, відомості про членство в колгоспі, відомості про роботу, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Враховуючи, що обчислення стажу роботи селян має певні особливості, з огляду на те, що в багатьох із них праця сезонна, слід мати на увазі, що період праці в колективному господарстві після 1965 року зараховують до стажу залежно від виконання встановленого мінімуму трудової участі. Якщо, для прикладу, член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховують тільки час його роботи за фактичною тривалістю. Тобто для розрахунку стажу за період роботи в колгоспі необхідні дані про встановлений мінімум трудоднів та про кількість фактично відпрацьованих трудоднів.
Так, в розділі «Трудовое участие в общественном хозяйстве» трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 20.02.1982р. наявна інформація щодо визначеного річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання, а саме:
- 1981 рік 297 трудоднів, при встановленому мінімуму 250 трудоднів;
- 1982 рік 299 трудоднів, при встановленому мінімуму 250 трудоднів;
- 1983 рік 330 трудоднів, при встановленому мінімуму 250 трудоднів;
- 1984 рік 309 трудоднів, при встановленому мінімуму 250 трудоднів;
- 1985 рік 333 трудоднів, при встановленому мінімуму 250 трудоднів;
- 1986 рік 307 трудоднів, при встановленому мінімуму 260 трудоднів;
- 1987 рік 260 трудоднів, при встановленому мінімуму 305 трудоднів;
- 1988 рік 260 трудоднів, при встановленому мінімуму 294 трудоднів;
- 1989 рік 327 трудоднів, при встановленому мінімуму 260 трудоднів;
- 1990 рік 307 трудоднів, при встановленому мінімуму 260 трудоднів;
- 1991 рік 293 трудоднів, при встановленому мінімуму 250 трудоднів;
- 1992 рік 281 трудоднів, при встановленому мінімуму 250 трудоднів;
- 1993 рік 282 трудоднів, при встановленому мінімуму 250 трудоднів;
- 1994 рік 305 трудоднів, при встановленому мінімуму 250 трудоднів;
- 1995 рік 300 трудоднів, при встановленому мінімуму 250 трудоднів;
- 1996 рік 259 трудоднів, при встановленому мінімуму 250 трудоднів;
- 1997 рік 268 трудоднів, при встановленому мінімуму 250 трудоднів;
- 1998 рік 264 трудоднів, при встановленому мінімуму 250 трудоднів;
- 1999 рік 289 трудоднів, при встановленому мінімуму 250 трудоднів.
Таким чином, за період з 01.01.1981 року по 31.12.1999 року позивач виконав встановлений визначений річний мінімум трудової участі в громадському господарстві.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що існуючі неточності в заповненні трудової книжки не спростовують того факту, що позивач працював з 07.02.1981р. по 31.12.1999р. у колгоспі імені Крейсера Аврора та є формальними.
З огляду на те, що спірним періодом в межах даної справи є період роботи позивача з 07.02.1981р. по 01.05.2000р. у колгоспі імені ОСОБА_3 , то суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував йому при призначенні пенсії за віком період роботи з 07.02.1981р. по 31.12.1999р. у колгоспі імені Крейсера Аврора.
За таких обставин, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 період роботи з 07.02.1981р. по 31.12.1999р. у колгоспі імені Крейсера Аврора та здійснити ОСОБА_2 з 24.10.2015 року (дата призначення пенсії) перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи у колгоспі ім. Крейсера Аврора з 07.02.1981р. по 31.12.1999р., з урахуванням проведених платежів.
Позовні вимоги позивача в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.01.2000р. по 01.05.2000р. у колгоспі імені Крейсера Аврора та здійснення відповідного перерахунку задоволенню не підлягають, оскільки за вказаний період у трудовій книжці позивача відсутні відомості щодо визначеного річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві та фактично виконаних трудоднів позивачем.
Щодо дати, з якої необхідно провести перерахунок, то суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Так, у постанові від 24.04.2018 у справі №646/6250/17 на підставі аналізу положення ч.1 ст.122 КАС України у системному зв`язку з положенням ч. 2ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Верховний Суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком та незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом. Такий висновок ґрунтується на тому, що право особи на отримання пенсії є безумовним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань у соціальній сфері.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18, не проведення виплати пенсії відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 р.).
У Рішенні у справі "Bellet проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Таким чином, у зв`язку з встановленим порушенням відповідачем законодавства про пенсійне забезпечення, не може бути застосований шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, оскільки це має наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною 2 статті 46 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право позивача на виплату сум пенсій за минулий час.
Оскільки оскаржуваний період роботи позивача не врахований до страхового стажу органом Пенсійного фонду України при призначенні пенсії позивача з 24.10.2015 року, саме з вини органу Пенсійного фонду України, перерахунок і виплату пенсії позивачу необхідно здійснити з 24.10.2015 року.
Щодо посилань відповідача на те, що позивачем пропущено строк на звернення до адміністративного суду із даним позовом, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається із матеріалів справи, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.03.2021 року за №7992-6393/Р-01/8-0400/21 позивачу було повідомлено про не зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу.
Таким чином, про порушене право позивач дізнався 18.0.2021 року, а з позовною заявою звернувся до суду 29.04.2021 року, тобто в межах шестимісячного строку звернення.
Наведене свідчить, що з даним позовом позивач звернувся до суду у строк визначений ст.122 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у загальній сумі 908,00 грн., про що свідчить додана до позовної заяви відповідна квитанція.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 681,00 грн.
Згідно з ч.5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 72, 77, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо відмови в зарахуванні періоду роботи з 07.02.1981 року по 31.12.1999 року у колгоспі імені Крейсера Аврора до страхового стажу ОСОБА_2 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна