Справа № 620/4348/21
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2021 року м. Чернігів Справа № 620/4348/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "ОЛИКА АГРО" до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

У С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «ОЛИКА АГРО» (далі ПП «ОЛИКА АГРО») 23.04.2021 звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області (далі ГУДПС у Волинській області), у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 07.04.2021 №, № та №.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що висновки відповідача про порушення підприємством порядку нарахування податкових зобов`язань з ПДВ за операціями з одержання сум безповоротної фінансової допомоги від інших юридичних осіб є помилковими, оскільки вказані операції не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість згідно із вимогами Податкового кодексу України.

Щодо порушення податкового законодавства під час використання мінеральних добрив позивач пояснив, що останні були використані ним у власній господарській діяльності з метою підвищення показників урожайності, а не реалізовані, як вважає відповідач. При цьому, ПП «ОЛИКА АГРО» зазначає, що списання добрив по кредиту 208 рахунку не доводить продаж ТМЦ третім особам та відповідає нормам П(С)БО 16 «Витрати» і внутрішній обліковій політиці підприємства.

Також ПП «ОЛИКА АГРО» зазначає, що наявними у підприємства первинними документами підтверджується реальний рух активів під час здійснення господарської операції із ФОП ОСОБА_1 . У свою чергу, порушення контрагентом або постачальниками по ланцюгу постачання податкової дисципліни не може свідчити про недотримання і позивачем вимог податкового законодавства.

Ухвалою судді від 27.04.2021 відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про розгляд справи з викликом сторін, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

Від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні та зазначив, що під час перевірки господарської діяльності ПП «ОЛИКА АГРО» було встановлено порушення нарахування позивачем зобов`язань з ПДВ у відносинах з контрагентами ТОВ «Воларі» та ТОВ «Украгроінвест», внаслідок не відображення у складі податкових зобов`язань сум попередньої оплати за сільськогосподарську продукцію в загальній сумі 75000,00 грн. Крім того, суб`єктом господарювання не складені та не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПК України, податкові накладні за реалізовану контрагентам продукцію.

Також встановлено не відображення ПП «ОЛИКА АГРО» реалізації ТМЦ загальною вартістю 494 110,00 грн. з номенклатурою «аміачна селітра». Так перевіркою встановлено, що протягом періоду, що перевірявся, підприємство придбало мінеральні добрива, які обліковано на рахунок 208. Дані операції проведено бухгалтерськими проведеннями Дт.208/Кт.631. Вказані ТМЦ позивач використовував при вирощуванні сільськогосподарських культур. Разом з тим, з наданих документів встановлено списання частини мінеральних добрив (вартістю 494 110,00 грн.), які не були використані для вирощування сільськогосподарських культур. Згідно даних бухгалтерського обліку, вказані ТМЦ з рахунку 208 списані і станом на 31.12.2017 на залишку відсутні. За наведених обставин, відповідач вважає, що вказані ТМЦ були ПП «ОЛИКА АГРО» реалізовані не встановленим особам. Крім того, ГУДПС у Волинській області зазначило, що надані на перевірку акти про використання добрив не містять усіх необхідних реквізитів, а на перевірку не було надано ряд документів (мінеральні звіти, акти обстежень посівів та ін.). Крім того, позивачем не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПК України, податкові накладні за реалізовані ТМЦ.

Крім того, в ході перевірки не підтверджено факт придбання послуг/виконання робіт від ФОП ОСОБА_1 , оскільки: згідно інформаційних баз даних у вказаного суб`єкта господарювання відсутні наймані працівники, не встановлено виплати доходів ПП «ОЛИКА АГРО» за ознакою 157 для контрагента ФОП ОСОБА_1 , у наданих на перевірку актах виконаних робіт відсутня детальна інформація щодо наданих послуг, за даними ЄРПН ФОП ОСОБА_1 не поніс витрат по залученню третіх осіб до виконання послуг з переміщення майна від суборендодавця до суборендаря, не встановлено реалізацію ТОВ «Агротехімпекс» послуг оренди техніки з екіпажем ФОП ОСОБА_1 , відсутня інформація щодо реєстрації сільськогосподарської техніки (зернозбирального комбайну), тощо.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій ПП «ОЛИКА АГРО» заявлені позовні вимоги підтримало та просило їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі, враховуючи такі обставини.

ПП «ОЛИКА АГРО» зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис (а.с. 5-6). Позивач зареєстрований як платник податку на додану вартість та перебуває на обліку в ГУДПС у Волинській області. Згідно реєстраційних даних, основним видом діяльності ПП «ОЛИКА АГРО» є 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Судом встановлено, що на підставі направлень та наказу, відповідно до вимог пунктів 77.1, 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2020 рік, посадовими особами контролюючого органу було проведено планову виїзну документальну перевірку ПП «ОЛИКА АГРО» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2019.

За наслідками перевірки ГУДПС у Волинській області складено акт від 01.03.2021 №1717/07-01/35559083 (а.с. 8-59), у якому зазначено про порушення позивачем, зокрема, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 199.1 ст. 199, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 144290,00 грн., у тому числі за 1 квартал 2018 року в сумі 144290,00 грн., та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного) періоду, рядок 21 декларації з ПДВ, у розмірі 70 644,00 грн. за 4 квартал 2019 року.

Не погоджуючись із викладеними в акті перевірки висновками, ПП «ОЛИКА АГРО» подано на них заперечення, які відповідачем визнано такими, що не спростовують виявлені порушення (а.с. 67-78).

На підставі висновків, викладених у вказаному акті перевірки, ГУДПС у Волинській області винесло ПП «ОЛИКА АГРО» податкові повідомлення-рішення від 07.04.2021:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 180 362,50 грн. (144290,00 грн. за основним платежем та 36072,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (а.с. 60-61);

- №, яким до позивача застосовано штрафні санкції з податку на додану вартість на суму 70644,00 грн. (а.с. 62-63);

- №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за затримку реєстрації податкових накладних в сумі 86 910,95 грн. (а.с. 64-66)

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, ПП «ОЛИКА АГРО» звернулося до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Щодо правовідносин позивача із ТОВ «Воларі» та ТОВ «Українські Аграрні Інвестиції», судом встановлено таке.

30.01.2018 між ПП «ОЛИКА АГРО» (займач) та ТОВ «Воларі» (займодавець) було укладено договір №30-01/2018 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, підписаний уповноваженими представниками сторін, відповідно до умов якого займодавець зобов`язався надати позивачу безвідсоткову зворотню фінансову допомогу. Максимальний розмір безвідсоткової зворотної фінансової допомоги складає 300 000,00 грн. (а.с. 79).

Також 05.01.2015 між ПП «ОЛИКА АГРО» (позичальник) та ТОВ «Українські Аграрні Інвестиції» (позикодавець) було укладено договір безпроцентної позики, підписаний уповноваженими представниками сторін, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався передати в користування позивачу (без плати за користування) грошові кошти, які є обов`язковими до повернення. Сума позики становить 5 000 000,00 грн. (а.с. 80-82).

На виконання умов договору вказані контрагенти здійснили перерахунок ПП «ОЛИКА АГРО» коштів (300 000,00 грн. - ТОВ «Воларі» та 3 135 797,75 грн. ТОВ «Українські Аграрні Інвестиції»). При цьому, як зазначено в акті перевірки, згідно банківських виписок від 31.01.2018 №15 та від 05.03.2018 №39 у призначенні платежу вказано: «за сою, згідно рах №1 від 30.01.2018р. в т.ч. ПДВ 20% 50 000,00» та «за зернові та олійні згідно дог.комісії №76-К від 01.02.2017», відповідно (а.с. 19).

Разом з тим, суд звертає увагу, що надалі ТОВ «Воларі» та ТОВ «Українські Аграрні Інвестиції» надіслали позивачу листи, у яких повідомили про невірне зазначення призначення платежу у платіжних дорученнях, у зв`язку із чим товариства просили зарахувати вказані вище кошти як поворотну фінансову допомогу (а.с. 217, 218).

Відповідно до даних бухгалтерського обліку, ПП «ОЛИКА АГРО» було повернуто контрагентам зазначену поворотну допомогу, що також підтверджується відповідними платіжними дорученнями від 19.02.2018 №64 на суму 300 000,00 грн. та від 26.03.2018 №105 на суму 3 135 797,75 грн. (а.с. 84, 85, 184, 185-187).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що правовідносини позивача із ТОВ «Воларі» та ТОВ «Українські Аграрні Інвестиції» виникли та прямо пов`язані із виконанням позивачем укладених із контрагентами договорів про надання поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України фінансова допомога це фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

При цьому поворотна фінансова допомога це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Правовою основою для отримання поворотної фінансової допомоги є договір позики. Відносини за договором позики регулюються статтями 1046-1053 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із пп. «а» та пп. «б» п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів та/або послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Кодексу.

У свою чергу, постачання послуг - це будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності (пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14 Кодексу). А постачання товарів будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 Кодексу).

Отже, у зв`язку з тим, що операція з надання/отримання платником поворотної фінансової допомоги не підпадає під визначення операцій з постачання товарів/послуг, така операція не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Враховуючи наведені норми права та встановлені обставини господарських відносин позивача із ТОВ «Воларі» та ТОВ «Українські Аграрні Інвестиції», суд вважає, що висновок ГУДПС у Волинській області про порушення ПП «ОЛИКА АГРО» п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України щодо не нарахування податкових зобов`язань з ПДВ в загальній сумі 75 000,00 грн. за 1 квартал 2018 року, є необґрунтованим.

Щодо використання ПП «ОЛИКА АГРО» мінеральних добрив, судом встановлено таке.

Відповідно до договору від 01.02.2016 №76/МД/16 позивач придбав у ТОВ «Українські Аграрні Інвестиції» мінеральні добрива NPK 10:26:26 в кількості 136,8 т, на загальну суму 1 451 208,41 грн. (в т.ч. ПДВ 241 868,07 грн.), та аміачну селітру в кількості 160 т, загальною вартістю 1 163 520,00 грн. (в т.ч. ПДВ 193 920,00 грн).

ПП «ОЛИКА АГРО» в бухгалтерському обліку відображено операції з вказаними добривами таким чином, що не заперечується і відповідачем: Дт2081 Кт631 (надходження від контрагентів на склад), Дт6442 Кт631 (нарахування ПДВ), Дт2311 Кт2081 (списання добрив на виробництво), Дт631 Кт311 (сплата постачальнику), Дт2319 Кт231 (оприбуткування готової продукції), Дт27 Кт231 (оприбуткування готової продукції після доробки), Дт901 Кт27 (списання на собівартість готової продукції) (а.с. 195-199).

Вказані добрива, зокрема, аміачна селітра, використані позивачем для здійснення господарської діяльності (з метою підвищення показників урожайності), на підтвердження чого надано: акти про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за березень-травень 2017 року, розпорядження агронома підприємства про видачу добрив для внесення в поля та внутрішні накладні про переміщення добрив зі складу на поля, дорожні листи (а.с. 87-91, 105-175).

Суд звертає увагу, що у вказаних розпорядженнях відображена інформація щодо переміщення добрива, зокрема: найменування, одиниця виміру та кількість ТМЦ, номер поля, на яке планується його внесення, тощо.

За наведених обставин, суд вважає доводи відповідача щодо реалізації ПП «ОЛИКА АГРО» частини придбаних у ТОВ «Українські Аграрні Інвестиції» добрив третім особам необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на належних і допустимих доказах. Так, посилання ГУДПС у Волинській на ту обставину, що позивачем списання добрив відображено по кредиту рах. 208, не доводить продаж ТМЦ іншим невстановленим особам. Крім того, встановлено, що відповідач вважає реалізованими позивачем лише частину придбаних добрив, а щодо решти погоджується, що вони використані підприємством в господарській діяльності. При цьому, пояснення та докази щодо того як саме контролюючий орган дійшов до такого висновку суду надані не були.

За наведених обставин, суд вважає, що зібраними доказами не підтверджується висновок ГУДПС в Чернігівській області про порушення позивачем п. 187.1 ст. 187, п. 1881. ст. 188, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України щодо операції з придбання та використання мінеральних добрив.

Щодо взаємовідносин ПП «ОЛИКА АГРО» із ФОП ОСОБА_1 , судом встановлено таке.

25.09.2017 між ПП «ОЛИКА АГРО» (суборендар) та ФОП ОСОБА_1 (суборендодавець) було укладено договір суборенди сільськогосподарської техніки №25/09, відповідно до умов якого контрагент зобов`язався передати позивачу за плату на певний строк у користування сільськогосподарську техніку та/або машини і механізми для сільськогосподарських робіт, з персоналом, який обслуговує майно та здійснює керування (управління) ним, для здійснення підприємством господарської діяльності (а.с. 97-100).

Перелік персоналу, яких надає суборендодавець разом з майном, їх посади та дані вказується в додатку (додатках) до даного договору, а також акті приймання-передачі майна в користування. Цільовим призначенням використання майна та його обслуговування є збирання врожаю сільськогосподарських культур на площах, вказаних орендарем. Передавання суборендареві майна оформляється актом приймання-передачі майна, який підписується сторонами. З дати підписання акту починається обчислення строку суборенди майна. Сума суборенди є орієнтовною (483 200,00 грн.) та коригується сторонами в залежності від фактичного користування майном та визначається актом приймання-передачі майна (пункти 1.1.1, 1.2, 2.1, 3.1 Договору).

Відповідно до додатку №1 до вказаного Договору (а.с. 101), сторони погодили, що ФОП ОСОБА_1 передає ПП «ОЛИКА АГРО» в суборенду майно: комбайн зернозбиральний самохідний Massey Ferguson 7274, 2007 р.в., жниварку 6,6 м та віз для транспортування жниварки. Також передбачено, що суборендодавець при передачі майна забезпечує присутність та виконання обов`язків власного персоналу на строк оренди, а саме: ОСОБА_2 (посада - комбайнер).

25.09.2017 сторонами складено акт приймання-передачі майна в користування (а.с. 102).

У поданому позові ПП «ОЛИКА АГРО» пояснило, що ОСОБА_2 відмовився приступити до експлуатації техніки, у зв`язку із чим ФОП ОСОБА_1 самостійно здійснював керування вказаним вище комбайном, маючи на це відповідне посвідчення (а.с. 103).

Передана контрагентом в суборенду позивачу техніка орендована ФОП ОСОБА_1 у ТОВ «Агротехімпекс» відповідно до договору оренди сільськогосподарської техніки від 25.09.2017 №15, про що зазначено і в самому договорі суборенди (п. 1.3) (а.с. 92-96).

Надання ФОП ОСОБА_1 в суборенду ПП «ОЛИКА АГРО» техніки з екіпажем підтверджується актами виконаних робіт (а.с. 189-191) та відображено в бухгалтерському обліку (а.с. 188). Оплата за надані послуги здійснена позивачем відповідно до платіжних доручень (а.с. 192-194).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент здійснення спірних господарських операцій) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до п.198.2, ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послу.

Відповідно до п. 198.3, ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6, ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

В пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.181 цієї ж статті податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року по справі №826/7704/16 (адміністративне провадження №К/9901/38191/18) та від 17 квітня 2018 року по справі №820/475/17 (адміністративне провадження №К/9901/4907/17).

У свою чергу, суд звертає увагу, що надані ПП «ОЛИКА АГРО» документи, складені за результатом здійснення вище наведеної господарської операції, містять усі необхідні реквізити, визначені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону, які містять: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, і, як наслідок, вони є такими, які підлягають обов`язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.

Таким чином, вказані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність та здійснення господарської операції між позивачем та його контрагентом у перевіряємий період.

Також контролюючим органом не спростовано того факту, що всі податкові накладні, видані контрагентом позивача, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також того факту, що вказаний контрагент позивача у спірний період був платником податку на додану вартість та сплачував його.

У матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки контролюючий орган встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договору з контрагентом без наміру створити наслідки, які передбачені договором.

Навпаки, документально доведено виконання зобов`язань щодо отримання та оплати послуг з суборенди, як того вимагали умови договору, укладеного з ФОП ОСОБА_1 .

Фінансово-господарська операція між позивачем та його контрагентом відображена у податковій звітності ПП «ОЛИКА АГРО» за відповідні податкові періоди, суми податку на додану вартість віднесені до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів, що не заперечувалось ГУДПС у Волинській області.

При цьому, доводи податкового органу щодо податкової інформації відносно контрагента позивача, у тому числі, щодо відсутності у нього трудових ресурсів та основних фондів, що, на думку відповідача, свідчить про нереальність укладеного правочину, суд вважає такими, що не доводять безпідставність формування підприємством податкового кредиту.

Так, з огляду на положення принципу індивідуальної відповідальності платника податків, податкова інформація містить лише загальну оцінку господарської діяльності контрагентів позивача та їх постачальників, без оцінки їх спільної діяльності, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваних господарських операцій. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Посилання податкового органу на відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Варто також зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Однак, у разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов`язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

Згідно із ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

На сьогоднішній день, судами України при вирішенні спорів з податковими органами застосовані три основні рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Інтерсплав» проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес АД» проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03).

Рішення Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності). За інших обставин платник податку не має нести відповідальність за порушення законодавства своїми контрагентами.

Так, у п. 23 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Бізнес Суппорт Центр проти Болгарії» суд наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Суппорт Центр) це не мало б.

У п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У справі «Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства» (рішення від 25 листопада 1999 року) Європейський суд з прав людини вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення «встановлений законом», є передбачуваність. Норму не можна вважати «законом», якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також від кількості та статусу тих, кому він адресований.

З наведеного вбачається, що особа, діючи у відповідності до встановленої законодавством України поведінки у рамках певних обставин, очікує досягнення певного результату та прогнозує конкретні ситуації у правовідносинах з контролюючим органом.

А саме, при сплаті податку на додану вартість особа має розраховувати на використання податкового кредиту у порядку, визначеному податковим законодавством.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що документи, які надані для перевірки, відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак в повній мірі підтверджують реальність господарської операції ПП «ОЛИКА АГРО» з наведеним контрагентом-постачальником, а також право на формування податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладеного договору, суд вважає, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт реального здійснення господарської операції з придбання у контрагента послуг з суборенди, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, підстави винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги ПП «ОЛИКА АГРО» необхідно задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "ОЛИКА АГРО" до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Волинській області від 07.04.2021 №, №, №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Волинській області на користь Приватного підприємства "ОЛИКА АГРО" судові витрати в сумі 5 100 (п`ять тисяч сто) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25 червня 2021 року.

Позивач: Приватне підприємство "ОЛИКА АГРО" (, вул. Шевченка, 5, м. Чернігів, 14000).

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Волинській області (код ЄДРПОУ ВП 44106679, Київський майдан, 4, м. Луцьк, Волинська область, 43010).

Суддя С.В. Бородавкіна