Справа № 520/12026/19
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 червня 2021 року

Київ

справа №520/12026/19

адміністративне провадження №К/9901/7017/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року (судді: Русанова В.Б., Жиглій С.П., Перцова Т.С.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2018 №-2038.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року, позов було задоволено.

За результатами апеляційного перегляду справи представник позивача звернувся із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн, які були сплачені позивачем на користь Адвокатського бюро «Олексія Романченка» за умовами Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги від 27.09.2019 року №14/09-2019.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у задоволені заяви представника позивача, - адвоката Романченка О.М., про стягнення судових витрат було відмовлено.

Постановляючи таку ухвалу суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Поряд із цим суд врахував також відсутність погодинного розрахунку вартості наданої правової допомоги та детального опису робіт, виконаних адвокатом, внаслідок чого дійшов висновку про необґрунтованість заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із таким рішенням суду апеляційної інстанції позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги зауважує, що судом апеляційної інстанції помилково зроблено висновок про їх необґрунтованість, що суперечить підходам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07.08.2018 по справі №916/1283/17, від 07.12.2018 по справі №922/749/18 та від 19.02.2020 по справі №755/9215/15. Заявник також наполягав на тому, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх вартості.

Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.

Надаючи правову оцінку висновкам Другого апеляційного адміністративного суду щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивача про відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Тобто, незважаючи на те, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Як вбачається з матеріалів справи, звернувшись до суду із заявою про відшкодування витрат на правову допомогу, представник позивача на підтвердження сплати ОСОБА_1 на користь Адвокатського бюро «Олексія Романченка» вартості послуг з надання правової допомоги у розмірі 5000 гривень надав наступні документи: договір від 27.09.2019 № 14/09-2019 про надання правничої допомоги, додаткова угода до нього, меморіальний ордер від 28.01.2020 про сплату 5 000,00 грн та акт виконаних робіт від 04.02.2020 № 6 .

За умовами пункту 3 Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги від 27.09.2019 року №14/09-2019 між позивачем та Адвокатським бюро «Олексія Романченка» узгоджено вартість представництва інтересів позивача у суді апеляційної інстанції у фіксованому розмірі -5000 грн у будь-якому випадку, навіть у разі ухвалення судом рішення не на користь Клієнта.

Висновки суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції вмотивовані виключно посиланням на правову позицію Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладену в постанові від 26 вересня 2018 року по справі № 753/15683/15 та ненаданням скаржником розрахунку погодинної вартості правової допомоги, наданої під час апеляційного перегляду справи.

Поряд із цим судом апеляційної інстанції не враховано відмінність фактичних обставин цієї справи, із обставинами, що мали місце у справі №753/15683/15, та, як наслідок, нерелевантність таких висновків до спірних правовідносин.

Крім того, при вирішенні цього питання колегією суддів ураховується, що копію заяви про стягнення судових витрат представником позивача було направлено на адресу Головного управління ДПС у Харківській області, про що у матеріалах справи є відповідне документальне підтвердження (а.с. 127). Про розгляд заяви щодо стягнення судових витрат відповідач також був завчасно повідомлений у визначений процесуальним законом спосіб, що підтверджується розпискою уповноваженого представника від 12.02.2020 (а.с.133). Однак жодних заперечень чи клопотань щодо незгоди із заявленим до відшкодування розміром чи зменшення витрат на правничу допомогу відповідач до суду апеляційної інстанції не надіслав, у судове засідання повноважного представника не направив.

З урахуванням наведеної вище позиції Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що висновки апеляційного суду про відмову у задоволенні заяви помилкові, а підстав до відмови у відшкодуванні чи перегляду заявленої суми в суду апеляційної інстанції не було.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судові першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справу на новий розгляд.

Ураховуючи відсутність потреби аналізу й оцінки доказів щодо співмірності заявлених витрат (за умови відсутності ініціативи про таке з боку відповідача) та інші наведені аспекти цієї справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відсутність потреби направлення цієї справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції та можливість ухвалення рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу безпосередньо касаційним судом.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) суму витрат на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Н.Є. Блажівська