Справа № 814/4156/15
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 814/4156/15
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойко А.В. та Шевчук О.А.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: представника апелянта Дмитренка Юрія Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, третя особа - Головне управління ДПС у Миколаївській області про визнання звільнення незаконним, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, третя особа - Головне управління ДПС у Миколаївській області, в якому просила: визнати звільнення з посади провідного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій №1 незаконним та скасувати наказ №90-0С про звільнення з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», у зв`язку зі встановленою невідповідністю вартості майна (майнових прав), вказаною (вказаних) в декларації, набутою (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» доходам, отриманих із законних джерел, п.7-2 ст.36 КЗпП України; поновити її на посаді провідного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій №1 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 вересня 2015 року і по день винесення судового рішення по даній справі; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч. З статті 1 Закону України «Про очищення влади»; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на її користь моральну шкоду в сумі 20000 грн; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на її користь всі судові витрати: судовий збір в сумі 1461,6 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 2995 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року позов задоволено частково. Суд вирішив: визнати протиправним та скасувати наказ Управління ПФУ в Заводському районі м.Миколаєва від 15 вересня 2015 №90-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій №1; поновити ОСОБА_1 на вказаній посаді; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 03 вересня 2016 року по 28 вересня 2020 року у сумі 172876,48 грн., без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за один місяць в розмірі 3826,24 грн.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області протягом трьох робочих днів з дня набрання судовим рішенням законної сили надіслати це рішення до Міністерства юстиції України для вилучення з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України Про очищення влади, відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України від 16 вересня 2014 № 1682-VII Про очищення влади. В решті позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовну повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка з 05 травня 2003 року працювала в УПФУ в Заводському районі м.Миколаєва.

27 липня 2015 року наказом №66-ОС вона була призначена на посаду провідного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій №1.

Наказом від 07 листопада 2013 №13-13 позивачці була надана відпустка з 08 листопада 2013 по 02 вересня 2016 включно для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

16 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України від 16 вересня 2014 №1682-VII «Про очищення влади», який визначив правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації).

Частиною 4 ст. 5 вказаного Закону організацію проведення перевірки, передбаченої цим Законом, покладено на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

18 червня 2015 року було розпочато проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» стосовно державних службовців управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва, про що був виданий наказ від 18 червня 2015 №58.

Про початок проведення в УПФУ вищевказаної перевірки позивачка була повідомлена під особистий підпис.

23 червня 2015 року ОСОБА_1 подала на ім`я начальника УПФУ заяву, якою повідомила, що заборони, передбачені ч.3 або ч. 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» до неї не застосовуються та надала згоду на проходження перевірки.

25 червня 2015 року УПФУ направило до ДПІ у Заводському районі м.Миколаєва запит від 25 червня 2015 №12186/16/10 (додаток 4) про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» щодо ОСОБА_1 , що підтверджується листом від 25 червня 2015 №12186/1-41/10 (додаток 5).

28 серпня 2015 року на адресу УПФУ надійшов висновок Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області від 21 серпня 2015 №1627/9/14-04-17-02-08 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», стосовно ОСОБА_1 ..

Згідно вищевказаного висновку, за результатами проведеної перевірки ОСОБА_1 та підтвердних документів встановлено, що позивачкою у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік вказано достовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав), набутого (набутих) ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у пп.1-10 ч.1 ст.2 Закону України «Про очищення влади», які відповідають наявній податковій інформації про майно (майнові права) ОСОБА_1 . За результатами проведеної перевірки також встановлено, що вартість майна (майнових прав), вказаного (вказаних) ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік, набутого (набутих) ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у пп. 1-10 ч. 1 ст.2 Закону України «Про очищення влади», не відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел.

31 серпня 2015 року ОСОБА_1 була ознайомлена з висновком про результати перевірки від 21 серпня 2015 №1627/9/14-04-17-02-08, з яким вона не погодилась, виклавши відповідні письмові пояснення у заяві на ім`я в. о. начальника УПФУ Співак І.В..

Враховуючи пояснення ОСОБА_1 , викладені у заяві від 31 серпня 2015 року, використовуючи право звернутись із запитом до органу перевірки з метою уточнення отриманої інформації, УПФУ направило запит від 31 серпня 2015 №16579/10 до ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва.

04 вересня 2015 року на адресу УПФУ надійшов лист Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області від 04 вересня 2015 №1926/9/14-04-17-02-08 (т.1 а.с.111), в якому зазначалось, що загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 1998 по 2014 склала 232782 грн., що є меншим від вартості майна на 238458 грн.

Завідувачем сектору персоналу та організаційно - інформаційної роботи УПФУ ОСОБА_2 була складена довідка №96/01-30 про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про чищення влади», стосовно ОСОБА_1 ..

Наказом УПФУ від 15 вересня 2015 №90-ОС ОСОБА_1 була звільнена 15 вересня 2015 року з посади провідного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій №1 з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» згідно п.7-2 ст.36 КЗпПУ, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов в частині суд першої інстанції виходив з того, що має бути доведено, що відповідна особа причетна до дій, спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , чи таких, що підривали демократичну форму правління, верховенство права, національну безпеку, оборону або права людини тощо, однак, під час розгляду цієї справи відповідачі не наводили жодних подібних аргументів.

Натомість у випадку, що розглядається, позивача піддано перевірці, що суперечить меті люстрації, визначеній у статті 1 Закону України «Про очищення влади», що й стало підставою для її подальшого звільнення з посади.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції помилковими і такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке.

16 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 №1682-VII (далі Закон), який визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

В силу вимог частини першої статті 1 цього Закону очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 2 Закону заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: 1) Прем`єр-міністра України, Першого віце-прем`єр-міністра України, віце-прем`єр-міністра України, а також міністра, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, Голови Національного банку України, Голови Антимонопольного комітету України, Голови Фонду державного майна України, Голови Державного комітету телебачення і радіомовлення України, їх перших заступників, заступників; 2) Генерального прокурора України, Голови Служби безпеки України, Голови Служби зовнішньої розвідки України, начальника Управління державної охорони України, керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, керівника податкової міліції, керівника центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, їх перших заступників, заступників; 3) військових посадових осіб Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців служби за призовом під час мобілізації; 4) членів Вищої ради юстиції, членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, професійних суддів, Голови Державної судової адміністрації України, його першого заступника, заступника; 5) Глави Адміністрації Президента України, Керівника Державного управління справами, Керівника Секретаріату Кабінету Міністрів України, Урядового уповноваженого з питань антикорупційної політики, їх перших заступників, заступників; 6) начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту; 7) посадових та службових осіб органів прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Національного банку України; 8) членів Центральної виборчої комісії, Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, голів та членів національних комісій, що здійснюють державне регулювання природних монополій, державне регулювання у сферах зв`язку та інформатизації, ринків цінних паперів і фінансових послуг; 9) керівників державних, у тому числі казенних, підприємств оборонно-промислового комплексу, а також державних підприємств, що належать до сфери управління суб`єкта надання адміністративних послуг; 10) інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування; 11) осіб, які претендують на зайняття посад, зазначених у пунктах 1-10 цієї частини.

Положеннями ст.3 Закону визначено критерії здійснення очищення влади (люстрації). Так, ч.8 вказаної статті вказано, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.5 Закону перевірці підлягає достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1- 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Частиною 11 ст.5 Закону передбачено, що орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов`язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки. Такий висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку.

Так, процедуру проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки достовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону, зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1-11 частини першої статті 2 Закону, у деклараціях, за формою, встановленою Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», визначено Порядком №1100, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 03 листопада 2014 року.

В силу підпункту 3 пункту 3 вказаного Порядку проведення перевірки фактично полягає в:

- аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з`ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації;

- порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з`ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності;

- порівняльному аналізі наявної інформації з метою з`ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Як було зазначено, 25 червня 2015 року УПФУ направило до ДПІ у Заводському районі м.Миколаєва запит від 25 червня 2015 року №12186/16/10 про проведення перевірки, передбаченої Законом щодо ОСОБА_1 , у відповідь на який 28 серпня 2015 року на адресу УПФУ надійшов висновок ДПІ у Заводському районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області від 21 серпня 2015 №1627/9/14-04-17-02-08 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону щодо ОСОБА_1 ..

З аналізу вказаного висновку вбачається, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що вартість майна (майнових прав), вказаного (вказаних) ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік, набутого (набутих) ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у пп.1-10 ч. 1 ст.2 Закону, не відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел.

Враховуючи пояснення ОСОБА_1 , викладені в заяві від 31 серпня 2015 року, використовуючи право звернутись із запитом до органу перевірки з метою уточнення отриманої інформації, УПФУ направило запит від 31 серпня 2015 року №16579/10 до ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва, у відповідь на який 04 вересня 2015 року на адресу УПФУ надійшов лист ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області від 04 вересня 2015 №1926/9/14-04-17-02-08, в якому зазначалось, що загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 1998 по 2014 склала 232782 грн., що є меншим від вартості майна на 238458 грн.

Крім того, з вищевказаного висновку вбачається, що Реєстраиійна служба Миколаївського міського управління юстиції повідомила інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб`єкта за № 41655297 від 03 серпня 15 року про наявність відомостей у Державному реєстрі речових прав на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , надано відомості, згідно яких вищевказана квартира перебуває в приватній власності декларанта на підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 2014 року, що відповідає зазначеним даним декларації. Ціна майна на момент набуття у власність складала 471240 грн., про що надані відповідні підтверджуючі документи та пояснення.

Так, в обґрунтування відповідності вартості вказаної придбаної квартири, набутої за час перебування позивачки на посаді, доходам, отриманим із законних джерел, ОСОБА_1 посилалась на отримання коштів від батьків чоловіка, які вони подарували її чоловіку на весілля, однак такі кошти були витрачені на придбаання квартири.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всупереч вказаним положенням, позивачкою не було надано жодних належних та достатніх доказів, що свідчили б про отримання вказаних коштів від батьків чоловіка. Справа не містить ні пояснень чоловіка позивачки, який і станом на 2019 рік був її чоловіком та зазначений в щорічній декларації позивачки за 2019 рік, ні інших відомостей та доказів, які б підтверджували посилання позивачки щодо походження різниці коштів для придбання квартири.

Більше того, колегія суддів не приймає до уваги вказані посилання також з тих підстав, що кошти було нібито подаровано чоловікові позивачки, однак, статус власника вищезгаданої квартири належить позивачці.

Отже враховуючи встановлення невідповідності вартості майна, яке придбано позивачкою за час знаходження на посаді, визначеної у пп.1-10 ч.1 ст.2 Закону, яка (вартість) не відповідає наявній інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість оскаржуваного наказу про звільнення та про відсутність підстав для задоволення даних позовних вимог про визнання звільнення незаконним, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №822/957/17.

Крім того, стосовно самого мотивування рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що приймаючи спірне рішення, суду першої інстанції посилався, зокрема, на практику Європейського суду з прав людини, а також на стандарти люстраційних заходів, напрацьовані Європейською комісією «За демократію через право» (Венеціанська комісія), згідно яких вчинення особою заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини має бути доведено індивідуально у кожному конкретному висновку з наданням особі, яка піддається процедурі люстрації гарантованого права на захист та право на оскарження відповідного рішення до суду.

Суд першої інстанції зазначав про необхідність доведення, що відповідна особа причетна до дій, спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , чи таких, що підривали демократичну форму правління, верховенство права, національну безпеку, оборону або права людини тощо, водночас, під час розгляду цієї справи відповідачі не наводили жодних подібних аргументів.

Разом з тим, колегія суддлів наголошує, що згідно ст.ст. 1, 3 Конституції України, Україну проголошено демократичною, соціальною та правовою державою. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Так, у Законі визначено, що очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

У проміжному висновку щодо Закону Венеціанська комісія зазначила, що люстрація означає "очищення", і це дозволяє "виключити осіб, яким не вистачає цілісності (навіть суддів) з державних установ". Люстрація є одним з інструментів правосуддя перехідного періоду, який використовуються для захисту нових демократичних держав від загроз, пов`язаних з тими, хто був тісно пов`язаний з попереднім тоталітарним режимом і запобігти поверненню такого режиму. Люстрація не є порушенням прав людини як таких, оскільки демократична держава вправі вимагати від державних службовців бути лояльними до конституційних принципів, на яких вона заснована.

Тим не менш, для того, щоб поважати права людини, верховенство права і демократію, люстрація повинна забезпечити справедливий баланс між «захистом демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав індивідів з іншого". Іншими словами, люстраційні заходи повинні бути відповідними: вузькоспеціалізованими і "необхідним у демократичному суспільстві" для досягнення своїх законних цілей.

При цьому, Венеціанська комісія вказала, що Закон «Про люстрацію» містить кілька серйозних недоліків і потребує перегляду.

Як було зазначено вище, Закон був прийнятий Верховною Радою України 16 вересня 2014 року, набрав чинності 16 жовтня 2014 року та на даний час є чинним, при цьому значних змін, в тому числі після висловлених зауважень Венеціанською комісією, Закон не зазнав.

Закріплений у ст.58 Конституції України принцип дії нормативно-правових актів у часі передбачає, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно ст.147 Конституції України, вирішення питання про відповідність Конституції України (неконституційність) законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює Конституційний Суд України, який є органом конституційної юрисдикції, що забезпечує верховенство Конституції України.

Відповідно до ст.152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Головним покликанням Конституційного Суду України є забезпечення верховенства права в державному та суспільному житті. Офіційне тлумачення Конституції, відображене у відповідних рішеннях, з позицій найвищих соціально-моральних цінностей, якими є людина, її життя, здоров`я, честь, гідність, права і свободи, справедливість, повніше розкривають зміст прав і свобод людини, закріплених в Конституції та повинне обов`язково враховуватися в правотворчій діяльності. Слід зазначити, що шляхом нормоконтролю Конституційний Суд захищає права і свободи людини та усуває причини їх порушень.

Таким чином, саме після прийняття Конституційним Судом України відповідного рішення про визнання неконституційним закону чи іншого нормативно-правового акту, його дія, відповідно до ст.58 Конституції України, втрачає силу, а з урахуванням положень ст.361 КАС України у особи виникає право на застосування інституту restitutio in integrum (з лат. «повернення сторін до первісного юридичного стану»).

Слід зазначити, що в даному випадку на розгляді Конституційного Суду України перебуває конституційне провадження за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 частини першої, пунктів 2, 13 частини другої, частини третьої статті 3 Закону України „Про очищення влади", 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень цього закону, Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень цього закону та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 4 цього закону.

З огляду на зазначене, колегія суддів зазначає, що до прийняття рішення Конституційним Судом України про неконституційність положень Закону, відсутні підстави для задоволення даного позову з мотивів та обґрунтувань, з яких виходив суд першої інстанції.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, треті особи - Головне управління ДПС у Миколаївській області про визнання звільнення незаконним, скасування наказу № 90-0С від 15 вересня 2015, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 червня 2021 року.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.