Справа № 640/3826/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 року м. Київ №640/3826/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, у якому просила суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, викладену у листі від 13 серпня 2020 року №2600-0314-8/113203 щодо відсутності у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за вислугою років, згідно пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Київ призначити пенсію за вислугу років згідно пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 з 6 серпня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки на момент звернення позивач мала необхідний стаж для призначення такої пенсії, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року у справі №2-р/2019 та рішенні Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року №5-р/2018, у зв`язку з чим застосуванню підлягає положення статті 55 Закону України №1788-ХІІ у редакції до 02 березня 2015 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що у позивача відсутній необхідний загальний стаж та не підтверджено строк перебування на протязі 6 років у складі збірних команд України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заслужений майстер спорту України з легкої атлетики - член національної збірної команди України з легкої атлетики, в порядку, передбаченому статтями 51, 52, пунктом є, статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788 «Про пенсійне забезпечення», 06 серпня 2020 року звернулась за призначенням пенсії за вислугу років до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Відповідач листом від 13 серпня 2020 року №2600-0314-8/113203 повідомив позивача про відмову в призначенні пенсії з мотивів недостатності страхового стажу та відсутності підтвердження перебування у складі збірних команд України не менше 6-ти років.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправним позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Частиною першою статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (стаття 51 Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ).

Положеннями статті 52 Закону №1788-ХІІ встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають, у тому числі, спортсмени, відповідно до пункту «є» статті 55 цього Закону.

Відповідно до пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 25 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до пункту 1 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу - членам збірних команд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1993 року №583 пенсії за вислугу років призначаються спортсменам, які мають особливі заслуги перед фізкультурним рухом, - заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу при стажі роботи не менше 25 років і перебуванні в складі збірних команд України не менше 6 років незалежно від віку.

Стосовно посилань позивача на застосування положень пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року №213-VII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року у справі №2-р/2019, суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року у справі №2-р/2019 визнано неконституційним внесення змін лише до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не в цілому до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Тому відсутні підстави для застосування положень пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до 02 березня 2015 року.

Призначення і виплата зазначених пенсій здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням статей 7, 21, 51, 52, 55 і 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

До стажу роботи зараховується перебування вказаних осіб у складі збірних команд України, а також інші види діяльності, передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стаж, який дає право на пенсію за вислугу років обчислюється на підставі трудової книжки та інших документів, що підтверджують перебування в складі збірних команд України, а також у разі наявності звання заслуженого майстра спорту або майстра спорту міжнародного класу.

11 жовтня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, у зв`язку з чим особам, які на день набрання чинності цього Закону мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом №2148-VIII, тобто 11 жовтня 2017 року, мають вислугу та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Отже, у спірних правовідносинах до спеціального стажу зараховуються періоди роботи, що були набуті до 11 жовтня 2017 року, а отже станом на 11 жовтня 2017 року для призначення пенсії позивачу необхідно мати стаж роботи не менше 25 років і перебування в складі збірних команд України не менше 6 років незалежно від віку.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 від 01 січня 1995 року серії НОМЕР_1 , позивач, станом на 06 серпня 2020 року має наступний стаж роботи:

з 01 січня 1995 року по 30 жовтня 1999 року - зарахована до штату управління у справах молоді та спорту на посаду спортсмена-інструктора штатної збірної команди України. (3 роки 10 місяців);

з 01 листопада 1999 року по 31 грудня 2013 року - прийнята на роботу на посаду спортсмена-інструктора штатної збірної команди України з легкої атлетики за контрактом по переводу. (14 років 2 місяці);

з 01 січня 2014 року по 30 червня 2016 року - прийнята на роботу за контрактом на посаду спортсмена-інструктора штатної збірної команди України з легкої атлетики. (1 рік 6 місяців);

з 25 січня 2019 року по 19 січня 2020 року - перебувала на обліку в Дарницькій філії КМЦЗ.

Отже загальний трудовий стаж позивача складає 22 роки 1 місяць 11 днів, що не заперечується позивачем, а стаж у складі збірних команд України складає більше 15 років, що підтверджується записами у трудовій книжці та довідками.

Суд звертає увагу, що рішення про відмову в призначенні пенсії, оформлене листом від 13 серпня 2020 року №2600-0314-8/113203, прийнято з огляду на відсутність необхідної кількості стажу. При цьому, відповідно до поданих позивачем документів (трудової книжки, диплому про освіту) вбачається, що позивач не мав необхідний 25-річний стаж для призначення пенсії, з чого слідує, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві діяло у межах чинного законодавства при відмові у призначенні пенсії на підставі пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивачем не наведено достатніх обґрунтувань для застосування положення пункту «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до 02 березня 2015 року.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко