Справа № 640/25590/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року м. Київ № 640/25590/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів головуючої судді Я.І.Добрянської, суддів: А.Б.Федорчук, Н.М. Шевченко. розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кабінету Міністрів України в якому з урахуванням уточненої адміністративної позовної заяви просив:

- визнати дії Держави - КМУ, його виконавчих органів в Україні протиправними - злочином проти людяності, геноцидом в державі Україна, дискримінацією прав людини в Україні, дискримінацією прав інвалідів в Україні, дискримінацією Конституції і діючого керуючого законодавства України;

- визнати та присудити, гарантоване право на основну, довічну, страхову-ядерну, державну пенсію, виключно із офіційного, базового, фактичного, актом перевірки перевіреного, визначеного Законом СРСР, УРСР України на підставі керуючого законодавства ядерного права з 27.04.1986р., Дня ядерного інциденту, с/м заробітку 1986р. 3652 руб. СРСР = до 5 189 дол. США виключно у відсотках від ступеню втрати працездатності, з 04.03.1991р., Дня встановлення інвалідності по довічно, без будь-яких обмежень права, яке визначено виключно Законами держави СРСР, УРСР України норми Міжнародного права;

- присудити: зобов`язати Державу - КМУ, з вини якого порушено право, здійснити повний перерахунок основної державної пенсії із офіційного, с/м заробітку 1986р. 3652 руб. СРСР = до 5 189 дол. США з 04.03.1991р., перевести у спеціальні права запозичення встановлені МВФ по курсу встановленому НБУ на день сплати боргу не виплачених сум з вини держави без будь-яких обмежень конституційного, ядерного, страхового права з 1991р. довічно;

- варіант 2. За Законом України, 3 652 рублі СРСР 1981р. * на 2* на 5, 62 = 41 048, 48 рублі СРСР * 1, 05 гривні = 43 100, 90 гривень станом на 01.10.1996р. * на 3, 5 = 150 853, 15 гривень станом на 01.01.2006р. * на % індексацію втрати від інфляції з 1991р. по довічно = ??? із 1+000000+??? відповідно до даних Держкомстату України;

- визнати та присудити порушене право повною відмовою з вини Держави - КМУ, виплати додаткової пенсії за ядерну шкоду заподіяну життю і здоров`ю в розмірі - 100 % мінімальної пенсії за віком, яка виплачується відповідно ст. 13, 49, 50, 53, 67 ЗУ № 796-12 від 28.02.1991р. в повному обсязі незалежно від будь-яких виплат з 01.01.2001р. по довічно виходячи із розміру мінімальної пенсії на день виплати;

- присудити, на загальну суму боргу з 04.03.1991р. по що квартально, по щорічно нарахувати 3 % річних боргового зобов`язання за ст. 625 ЦК України та рішення ЄСПЛ та на загальну суму боргу нарахувати пеню в розмірі 120 % від найвищої облікової ставки НБУ на день сплати боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що отримав страхову ядерну шкоду заподіяну його життю та здоров`ю внаслідок аварії на ЧАЕС у 1986р., а відповідач порушив конституційне право позивача на відшкодування, компенсацію страхової-ядерної шкоди заподіяної життю і здоров`ю інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві при виконанні Урядового спецзавдання.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому зазначає, що зі змісту позовної заяви незрозуміло, які акти Кабінету Міністрів України оскаржує позивач та не додано доказів, які б свідчили, що права позивача оспорюються, порушуються чи не визнаються відповідачем, а відтак позовні вимоги є надуманими, а відтак задоволенню не підлягають.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до копії посвідчення від 17.05.2018р. серії НОМЕР_1 є інвалідом І групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Також, відповідно до копії посвідчення від 04.11.1992р. серії НОМЕР_2 позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії.

Позивач вважаючи, що відповідачем допущено протиправні дії в частині не проведення перерахунку та виплати основної, ядерної, страхової, довічної, державної пенсії, звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно з частиною третьою статті 9 КАС України, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В свою чергу частиною першою статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до приписів частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, згідно з наведеними положеннями КАС України, завданням адміністративного судочинства є відновлення порушеного права, свободи чи інтересу позивача у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

При цьому, суд наголошує, що Законом України «Про цивільну відповідальність за ядерну шкоду та її фінансове забезпечення» від 13.12.2001 року № 2893-III, який набрав чинності 16.01.2002 року, регулюються відносини щодо цивільної відповідальності за ядерну шкоду, встановлюється порядок відшкодування шкоди, спричиненої ядерним інцидентом, визначаються способи фінансового забезпечення цивільної відповідальності та її межі.

Приписами ч. 1 ст. 2 указаного Закону передбачено, що цим Законом регулюються відносини щодо цивільної відповідальності за ядерну шкоду, заподіяну ядерним інцидентом, та фінансового забезпечення такої відповідальності. До відносин, не врегульованих цим Законом, застосовуються норми цивільного, ядерного, цивільно-процесуального та іншого законодавства України.

У свою чергу, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII, який введено у дію 01.04.1991 року, визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно ст. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» останній спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципах, зокрема, соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, спеціальним законом є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким визначені та закріплені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, і який з 06.06.1996 року містить повне визнання державою відповідальності за шкоду здоров`ю, втрату працездатності, завдану особам постраждалим від Чорнобильської катастрофи та зобов`язання держави відшкодувати цю шкоду в повному обсязі.

Формою відшкодування ядерної шкоди, отриманої внаслідок Чорнобильської катастрофи, є призначення та виплата громадянам, віднесеним до категорії осіб, які постраждали внаслідок цієї катастрофи, і визнаним інвалідами, державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 18.10.2019 року у справі № 757/24468/16-ц.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що адміністративний позов позивачем пред`явлено саме до КМУ.

З огляду на вказане, суд зазначає, що згідно статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Згідно частини 1 статті 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права, законності, поділу державної влади, безперервності, колегіальності, солідарної відповідальності, відкритості та прозорості.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» секретаріат Кабінету Міністрів України здійснює організаційне, експертно-аналітичне, правове, інформаційне та матеріально-технічне забезпечення діяльності Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Кабінет Міністрів України здійснює постійний контроль за виконанням органами виконавчої влади Конституції України та інших актів законодавства України, вживає заходів щодо усунення недоліків у роботі зазначених органів.

В той же час, відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМ України від 23.07.2014 №280, ПФ України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМ України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Вищезазначеним Положенням, зокрема пунктом 4, серед завдань ПФ України визначено організацію, координацію та контроль за роботою територіальних органів щодо забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФ України та інших джерел, визначених законодавством.

При цьому, як зазначалось вище, особам які підпадають під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплати встановлюються у вигляді державної пенсії або додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФ України від 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 №41/26486, управління Фонду призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства, забезпечують своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Таким чином, виключно до завдань територіальних управлінь ПФ України, а не КМ України, належить призначення, перерахунок та виплата пенсій та грошових утримань.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач відповідачем у справі визначає саме КМ України, як суб`єкта, який на його думку, порушив, не визнав або оспорив його права.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що оскільки в ході розгляду справи, жодних доказів на підтвердження наявності у КМ України повноважень щодо визначення, нарахування, перерахування, призначення основної, ядерної, страхової, довічної, державної пенсії не надано, підстави для визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання вчинити дії відсутні.

Більше того, щодо вимог позивача про перерахунок основної державної пенсії із офіційного, с/м заробітку 1986р. 3652 руб. СРСР = до 5 189 дол. США з 04.03.1991р., суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Відповідно до пунктів 3 та 4 Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 №762/96 українські карбованці підлягали обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000 карбованців на 1 гривню.

З 02.09.1996 по 16.09.1996 на території України функціонували у готівковому обігу гривня, а також український карбованець, який поступово вилучався з обігу. Починаючи з 24 год. 16.09.1996, функціонування українського карбованця в готівковому обігу припинилося. З цього моменту єдиним законним засобом платежу на території України стала гривня.

При цьому, статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV визначено, що пенсійні виплати - це грошові виплати в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати, а пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що жодним чинним нормативно-правовим актом не передбачено визначення пенсії з прив`язкою до долару США.

З огляду на той факт, що в ході розгляду справи судом не встановлено протиправних дій відповідача, які призвели до порушення прав позивача в контексті викладених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що вимоги про визнання та присудження порушеного право повною відмовою з вини Держави - КМУ, виплати додаткової пенсії за ядерну шкоду заподіяну життю і здоров`ю в розмірі - 100 % мінімальної пенсії за віком, та присудження, на загальну суму боргу з 04.03.1991р. по що квартально, по щорічно нарахувати 3 % річних боргового зобов`язання за ст. 625 ЦК України та рішення ЄСПЛ та на загальну суму боргу нарахувати пеню в розмірі 120 % від найвищої облікової ставки НБУ на день сплати боргу, також задоволенню не підлягають.

Одночасно, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Керуючись ст. 242, 243, 251, 255 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Судді Я.І. Добрянська

А.Б.Федорчук

Н.М. Шевченко