Справа № 320/410/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/410/21 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ

Публічне акціонерне товариство «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.09.2020 № Ю-1451-17 складену Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення її недоліків, шляхом подання до суду відомостей щодо найменування позивача, які відповідають відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів на підтвердження обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі частини 2 статті 123 КАС України, у зв`язку з відсутністю поважних причин пропуску строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт зазначає, що жодною процесуальною нормою не встановлено строк для подання адміністративного позову повторно після винесення ухвали про повернення позовної заяви в рамках частини 8 статті 169 КАС України. Наголошує, що статтею 122 КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів. Крім того, цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду. Посилаючись на положення статті 118 КАС України, скаржник вказує, що процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюється судом, а тому позивач подаючи позов повторно після повернення позову ухвалою суду, має керуватися розумністю строків. Оскільки з дати отримання ухвали суду про повернення попередньо поданої позовної заяви до подачі позову повторно пройшло 18 днів, позивач вважає, що строк для подання позову повторно для захисту своїх прав та інтересів не пропущено.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За приписами частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, положення процесуального закону передбачають виняток щодо обрахування загального строку звернення до суду передбачений КАС України, у разі якщо такий встановлений іншими спеціальними законодавчими актами.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Дія Закону № 2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 Закону № 2464-VI ).

У частині другій статті 2 Закону № 2464-VI закріплено, що принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску визначаються виключно цим Законом.

Відтак, спеціальним законодавчим актом, що визначає строки звернення до суду з позовом про скасування вимоги про сплату єдиного внеску, є саме Закон № 2464-VI.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №560/2798/20.

Пунктом 4 частини першої статті 6 Закону № 2464-VI визначено наявність у платника єдиного внеску права оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Відповідно до положень абзацу 5 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

За змістом абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску в суді. В свою чергу, таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ.

Правова позиція з цього питання неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 19 березня 2020 року у справі №140/1757/19.

Вищевказаним спростовуються доводи апелянта про наявність у позивача права на звернення до суду з даним позовом в межах шестимісячного строку.

Звертаючись до фактів цієї справи, колегія суддів зазначає, що спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) позивач отримав 24.09.2020. Не погоджуючись з визначеною сумою боргу позивач скористався правом на адміністративне оскарження. За результатами розгляду скарги ДПС України прийнято рішення №30828/6/99-00-06-03-01-06 від 23.10.2020, яким вимогу про сплату боргу залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення. Позивач зазначає, що зазначене рішення про результати розгляду скарги останній отримав 03.11.2020. Однак, до суду з даним позовом товариство звернулось 05.01.2021, тобто з попуском десятиденного строку звернення до суду.

Подана позивачем до суду першої інстанції заява про поновлення строку звернення до суду була вмотивована передбаченим частиною 8 статті 169 КАС України правом на повторне звернення з позовною заявою. Так, товариство зазначало, що вже двічі зверталось до суду з позовними заявами про скасування спірної вимоги, однак останні були повернуті ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 та 10.12.2020. Останню ухвалу про повернення позовної заяви товариство отримало 18.12.2020. Крім того, позивач зазначав, що частиною 2 статті 122 КАС України встановлено шестимісячний строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, а положеннями пункту 56.18. статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що строк позовної давності щодо оскарження рішення контролюючого органу становить 1095 днів.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач, не можуть бути визнанні судом поважними причинами пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки такі є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджали йому вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду попередньої інстанції та зазначає, що реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Встановлення строків звернення до суду законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України та іншими законами процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Суд враховує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, але лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

При цьому поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції не заперечував право позивача на повторне звернення до суду з позовною заявою, однак зазначив, що з моменту отримання ухвали про повернення вторинної позовної заяви (18.12.2020) до моменту подання втретє поданої позовної заяви (05.01.2021) позивачем допущено необґрунтоване зволікання із повторним зверненням до суду та не зазначено об`єктивних та непереборних причин, які завадили позивачу у найкоротший термін звернутися до суду, враховуючи, що підставою для повернення вторинної позовної заяви стало неналежне оформлення підпису на примірнику позовної заяви.

Такі висновки суду попередньої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими та зазначає, що відповідно до частини 2 статті 119 КАС України строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню адміністративного судочинства.

З огляду на те, що законодавством встановлено десятиденний строк для звернення до суду з даним позовом, а також враховуючи причини повернення попередньо поданих позовних заяв, на переконання колегії суддів 18 днів на подання повторної позовної заяви, не можна вважати розумним строком.

В свою чергу, об`єктивних та непереборних обставин, які завадили скаржнику звернутися до суду з позовом у встановлений законом строк позивачем не зазначено.

Оцінюючи посилання позивача на положення Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає, що, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31 січня 2019 року у справі №802/983/18-а, при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону № 2464-VI, строк звернення до адміністративного суду тривалістю 1095 днів не застосовується.

Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п.п. 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

За такого правового регулювання та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали йому звернутись до суду у встановлений законодавством строк, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко