Справа № 440/7490/20
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: А.О. Чеснокова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 р. Справа № 440/7490/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Чалого І.С.,

суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2021, м. Полтава, повний текст складено 12.03.21 по справі № 440/7490/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 (надалі - позивач; ОСОБА_1 )/ звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач; ГУ ПФУ в Полтавській області), в якій просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань перерахунків пенсій № 16 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 12 листопада 2020 року № 166 про відмову в перерахунку пенсії за вислугу років; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 90 відсотків від суми складових місячного заробітку (окладу, класного чину, вислуги років, інших виплат, які передбачені чинним законодавством) з 13 грудня 2019 року на підставі довідки Офісу Генерального прокурора № 21-847зп від 22 квітня 2020 року, без обмеження її максимального розміру; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на підставі довідки Офісу Генерального прокурора № 21-847зп від 22 квітня 2020 року здійснити перерахунок та виплату позивачу недоплачену різницю між фактично отриманою та перерахованою пенсією з 13 грудня 219 року по день перерахунку пенсії з урахування раніше проведених пенсійних виплат; встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунків пенсій №16 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №166 від 12 листопада 2020 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 13 грудня 2019 року здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 22 квітня 2020 року №21-847зп з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати та без обмеження максимального (граничного) розміру пенсії, а також встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Також просить викласти абзац третій резолютивної частини рішення у наступній редакції: "зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 13 грудня 2019 року здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, з урахуванням вимог ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), з розрахунку 90 відсотків від загальної суми складових місячної (чинної) заробітної плати, яка визначена у довідці Офісу Генерального прокурора від 22 квітня 2020 року №21- 847зп, без обмеження максимального (граничного) розміру пенсії, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії"; змінити мотивувальну частину рішення (доповнити абзац 6 та 7 знизу на зворотній стороні другого аркуша рішення); висновок суду першої інстанції щодо врахування преюдиційних обставин, встановлених рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 11.05.2017 року у справі № 526/689/17, доповнити положенням про наявне у нього право на перерахунок пенсії в розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати та виплату пенсії без обмеження максимального (граничного) розміру, викласти зазначене обгрунтування суду у такій редакції: "таким чином, спір щодо відсоткового значення розміру пенсії та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром вже вирішено. Вказаним судовим рішенням від 11.05.2017 у справі № 526/689/17 визнано право позивача на перерахунок пенсії в розмірі 90 % від суми місячної (чинної) заробітної плати та виплату пенсії без обмеження максимального (граничного) розміру, а тому у цій справі немає ні підстав, ні потреби надавати цим преюдиційним обставинам оцінку; в іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 просив залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що суд поверхово дослідив докази та не помітив у рішенні про відмову в перерахунку пенсії від 12.11.2020 №166 фактів, що вказують на порушення його прав щодо визначення відсоткового розміру пенсії та її обмеження, тобто дав невірну кваліфікацію протиправним діям відповідача; в порушення приписів п.1, п.2 ч. 1 ст. 244 та п. 4 ч. 4 ст. 246 КАС України в мотивувальній частині рішення не розібрався в суті спірних правовідносин, не провів аналіз протиправного рішення від 12.11.2020 № 166 та не надав висновку щодо розмежування кваліфікації дій відповідача: а) які права ним вже порушені - відмова в перерахунку; б) а які не визнані та оспорені - право на перерахунок в розмірі 90% та без обмеження, про що він неодноразово звертав увагу суду. Вказує, що суд порушив приписи п. 3, п.9 ч. 2 ст.2, ч.4 ст.9 та ч.4 ст.77 КАС України, оскільки не вжив заходів для перевірки його доводів, не направив запит відповідачу з вимогою чітко пояснити положення свого рішення від 12.11.2020 №166 щодо відсоткового розміру та обмеження пенсії. Посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та те, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку діям відповідача щодо причин відмови в перерахунку пенсії. У своєму висновку суд вказав, що мотивом відмови є відсутність нормативно-правових актів, проте в дійсності відповідач в рішенні і у відзиві на позов наголошував, що відсутні підстави здійснити перерахунок по конкретно наданій довідці Офісу Генерального прокурора від 22.04.2020 №21-847зп і запропонував надати іншу довідку. Також стверджує, що суд невірно визначив предмет спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про передчасність позовних вимог щодо визначення відсоткового розміру пенсії та її обмеження та безпідставно не застосував вимоги ст. 290 КАС України про особливості провадження у зразковій справі та помилково послався на деякі правові висновки із зразкової справи, не звернувши увагу на істотні розбіжності у фабулах справ. Також суд першої інстанції не забезпечив судовий контроль за виконанням рішення згідно ст. 382 КАС України

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України з 2006 року та отримує пенсію за вислугу років згідно із Законом №1789-ХІІ, з розрахунку 90% складових заробітної плати, що відповідачем не заперечувалось.

10.11.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру", надавши до заяви довідку Офісу Генерального прокурора від 22.04.2020 №21-847зп про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій.

12.11.2020 рішенням відділу з питань перерахунків пенсій №16 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Полтавській області №166 позивачу відмовлено у задоволенні заяви про перерахунок пенсії з мотивів відсутності підстав щодо проведення перерахунку пенсій працівникам прокуратури у зв`язку з рішенням Конституційного Суду №7-р(ІІ)/2019. Вказано про те, що у разі наданні довідки про складові заробітної плати станом на 26.03.2020 виникне право на перерахунок з 01.04.2020, але пенсія буде виплачуватися з обмеженням граничного розміру пенсії 16380 грн.

Позивач, вважаючи вказане рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам, відповідно до положень ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" з моменту набрання чинності рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р (ІІ) 2019.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимального розміру пенсії, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати суд першої інстанції виходив з їх передчасності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позову не оскаржується, а позивач оскаржує рішення суду виключно в частині висновків суду про відмову в задоволенні вимог позову про перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимального розміру пенсії, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати.

Отже, в межах розгляду цієї справи з урахуванням доводів апеляційної скарги позивача судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог позову з підстав їх передчасності.

Як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі позивач послідовно наголошує на тому, що між ним та відповідачем існує спір про право на перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром та з урахуванням відсоткового розміру, що був визначений під час призначення пенсії (90 %). Вказує на те, що як у відповіді на його звернення, так і у відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти наявності у нього права перерахунок пенсії в розмірі 90 % та без обмеження максимальним розміром, та в рішенні про відмову в перерахунку пенсії офіційно попередив про те, що при перерахунку пенсії розмір його пенсії зменшиться. Стверджує, що в справі за його позовом мотивом відмови в перерахунку пенсії слугувала не відсутність нормативно-правових актів, а відсутність підстав для перерахунку пенсії по конкретно наданій довідці, що є суттєвою відмінність між правовідносинами в справі, що розглядається, та зразковою справою № 560/2120/20. У зв`язку з цим вважає, що у справі за його позовом спірні правовідносини значно ширші за змістом та охоплюють не тільки право на перерахунок, а ще й на визначення відсоткового розміру пенсії та застосування обмеження розміру.

Надаючи правову оцінку таким доводам апеляційної скарги, колегія суддів зважає на таке.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 76-VIII), яким, з-поміж іншого, внесено такі зміни:

частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ (діяла до 15.07.2015) викладено в такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України";

частину двадцяту статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року "Про прокуратуру №1697-VІІ (набрала чинності 15.07.2015) викладено у такій редакції: "20. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Отже, починаючи з 1 січня 2015 року в Україні:

жоден закон не визначав ані умов (підстав), ані порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону України "Про прокуратуру";

законодавець делегував повноваження щодо встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінету Міністрів України

У грудні 2019 року Конституційний Суд України за результатами розгляду справи № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) ухвалив рішення від 13.12.2019 №7-р(II)/2019 та вирішив таке:

визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України;

положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України встановив такий порядок виконання рішення №7-р(II)/2019:

частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

" 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

Зазначене рішення Конституційного Суду України стало підставою для звернення позивача за отриманням актуальної довідки про заробітну плату та згодом до органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, та після отримання відмови в перерахунку пенсії - до суду.

Слід зазначити, що подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.

Так, у постанові від 20.01.2021 (зразкова справа №560/2120/20) Велика Палата Верховного Суду сформувала такі правові висновки:

"….доводи ГУ ПФУ в Хмельницькій області про те, що після набрання чинності Рішенням КСУ № 7-р(ІІ)/2019, тобто після 13 грудня 2019 року, нормативно-правового акта про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури не ухвалено, а тому немає підстав для перерахунку пенсії, є помилковими та не доводять правомірності його дій, оскільки чинна з 13 грудня 2019 року норма частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII визначає умовою перерахунку пенсії за вислугу років підвищення заробітної плати прокурорським працівникам. Адже грошове забезпечення працівників прокуратури істотно збільшилося ще в жовтні 2017 року, а теперішній розмір пенсії позивача останній раз перераховувався ще у 2015 році.

… Велика Палата Верховного Суду вважає, що твердження відповідача про те, що для реалізації пенсіонерам права на перерахунок пенсії, визначеного статтею 86 Закону №1697-VІІ (у редакції, чинній з 13 грудня 2019 року), обов`язковою умовою є прийняття урядом нової постанови про підвищення заробітної плати працівникам прокуратури, є хибним з огляду на те, що на момент прийняття Конституційним Судом України зазначеного Рішення вже існувала суттєва різниця в оплаті праці чинних працівників прокуратури та розмірі заробітних плат, з яких розраховані пенсії прокурорських пенсіонерів. Така нерівність має усуватись ПФУ шляхом беззастережного (відносно дати ухвалення рішення про збільшення заробітку діючих працівників прокуратури) задоволення заяв пенсіонерів про перерахунок пенсії, поданих після 13 грудня 2019 року.

… постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 "Про внесення змін до деяких постанови Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" є чинною, а тому немає підстав для її незастосування. Таке рішення уряду є рішенням про підвищення заробітної плати працівників прокуратури.

…. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та підтримує висновок про те, що з 13 грудня 2019 року особи, яким пенсії призначені відповідно до Закону № 1789-ХІІ або Закону № 1697-VII, мають право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівників прокуратури (зокрема, на підставі Постанови № 657); такі пенсії перераховуються з 13 грудня 2019 року".

Колегія суддів зазначає, що в цій справі, як і в зразковій справі № 560/2120/20, позивачу пенсія призначена відповідно до Закону №1789-ХІІ, в той час як довідка видана на підставі Постанови КМУ № 657 після ухвалення рішення Конституційним Судом України №7-р(II)/2019, тобто ці обставини є цілком ідентичними.

Слід зазначити, що у зразковій справі № 560/2120/20 також заявлялися вимоги про перерахунок пенсії з урахуванням відсоткового розміру пенсії, встановленого під час призначення пенсії, та виплати перерахованої пенсії без обмеження максимальним розміром.

Верховний Суд, дійшовши висновку про передчасність таких вимог, звернув увагу на те, що відповідач, відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії, взагалі заперечував право позивача на перерахунок пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури (на підставі Постанови КМУ №657 від 30.08.2017). У зв`язку з цим, питання щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і питання обмеження пенсії максимальним розміром, є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок.

В контексті розгляду цієї справи, для того щоб перевірити чи є заявлені вимоги передчасними, необхідно досліджувати рішення про відмову в перерахунку та з`ясовувати підстави для відмови від перерахунку пенсії.

Наведене вище нормативно-правове обгрунтування дає підстави для висновку, що у випадку коли орган Пенсійного фонду відмовляє в перерахунку пенсії з підстав того, що після набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-(ІІ)/2019 (після 13.12.2019) нормативно-правового акту про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури не ухвалено, то ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перерахунок пенсії, та інші заявлені вимоги є похідними, а тому передчасними.

В той же час коли орган Пенсійного фонду не заперечує/визнає в добровільному порядку право на перерахунок пенсії на підставі наданої довідки, але вказує на недоцільність/ неможливість проведення перерахунку пенсії, або ж відмовляє проведенні такого перерахунку з мотивів того, що розмір пенсії буде перевищувати максимальний, відсутні підстави стверджувати про передчасність таких позовних виплат, адже вимоги про встановлення відсоткового розміру пенсії та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром є основними вимогами, вирішення яких виноситься на розсуд суду.

Колегія суддів ураховує, що після ухвалення Конституційним Судом України Рішення №7-р(ІІ)/2019 18.02.2020 Офіс Генерального прокурора звернувся до Міністерства соціальної політики України з листом №21-698вих20 для погодження порядку проведення перерахунку пенсій працівників прокуратури, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019. У додатку 1 до вказаного листа визначено форму довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій.

Листом від 21.02.2020 за №2690/0/2-20/54 Міністерство соціальної політики України погодило порядок дій, запропонований у листі Офісу Генерального прокурора від 18.02.2020 №21-698вих20, за яким у випадку надання довідок про складові заробітної плати станом на 26.03.2020 органи Пенсійного фонду в добровільному порядку будуть приймати такі довідки та здійснювати перерахунок пенсії.

В межах розгляду цієї справи колегія суддів встановила, що відповідач відмовив в проведені перерахунку пенсії, мотивуючи це відсутністю правових підстав, а саме невідповідності наданої позивачем довідки, та вказав про те, що у разі наданні довідки про складові заробітної плати станом на 26.03.2020 виникне право на перерахунок з 01.04.2020, але пенсія буде виплачуватися з обмеженням граничного розміру пенсії 16380 грн.

Тобто вказаним рішенням відповідач в цілому заперечив право позивача на перерахунок пенсії на підставі Постанови КМУ №657 від 30.08.2017 з урахуванням складових заробітної плати, за нормами чинними станом на 06.09.2017,відповідно до наданої позивачем довідки, що в свою чергу виключає можливість розгляду по суті заявлених позивачем вимог про перерахунок пенсії з урахуванням відсоткового розміру пенсії, встановленого під час призначення пенсії, та виплати перерахованої пенсії без обмеження максимальним розміром, оскільки такі вимоги фактично є передчасними.

Питання обмеження виплати пенсії максимальним розміром, так і відсоткового розміру пенсії, могли б бути предметом розгляду по суті заявлених вимог виключно в тому випадки, коли позивач, отримавши довідку про складові заробітної плати станом на 26.03.2020, після звернення до відповідача отримав відмову в виплаті перерахованої на підставі цієї довідки пенсії без обмеження максимальним розміром та зі зменшеним відсотковим розміром.

Отже, незважаючи на певні відмінності в цій справі та зразковій справі № 560/2120/20 в частині мотивування відмови в перерахунку пенсії, в цілому правовідносини у цих справах є подібними, а тому правильно враховані судом першої інстанції під час ухвалення цього рішення.

Колегія суддів ще раз акцентує увагу, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, а тому позовні вимоги щодо відсотку заробітної плати, з якого відбувається перерахунок пенсії та щодо здійснення перерахунку пенсій без обмеження їх граничного розміру задоволенню не підлягають як передчасні (заявлені на майбутнє).

Незважаючи на те, що у відповіді на звернення позивача та у заявах по суті спору відповідач заперечує проти таких заявлених позовних вимог, це не дає підстави стверджувати про існування спору між сторонами, адже такі заперечення є лише припущенням щодо можливого варіанту поведінки суб`єкта владних повноважень.

Ключовим для розв`язання вимог апеляційної скарги в цій справі є те, що рішенням відділу з питань перерахунків пенсій №16 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №166 від 12 листопада 2020 року не визнається в цілому право позивача на перерахунок пенсії, а зазначення того, що у випадку надання іншої довідки розмір пенсії буде обмежений не породжує спір між сторонами до того часу коли така довідка не буде надана.

А тому посилання позивача на існування спору між ним та відповідачем щодо розміру пенсії у відсотках до заробітної плати та виплати пенсії після її перерахунку без обмеження її максимальним розміром є безпідставними.

Таку позицію висловив і Верховний Суд у постанові від 20 травня 2021 року по справі № 420/2884/20, в якій зробив висновок про те, що вимоги щодо відсотку заробітної плати, з якого відбувається перерахунок пенсії, та вимоги щодо здійснення перерахунку пенсій без обмеження їх граничного розміру, в аналогічних категоріях справ (перерахунок пенсії колишнім працівникам прокуратури після ухвалення Конституційним Судом рішення від 13.12.2019 №7-р(II)/2019 у випадку не визнання права на перерахунок) задоволенню не підлягають як передчасні (заявлені на майбутнє).

На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача та погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову з огляду на їх передчасність.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст.ст. 129, 129-1 Конституції України, обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічна норма закріплена в ст. 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, КАС України чітко визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах покладено саме на суд, який, в разі неподання такого звіту, ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф.

Колегія суддів зазначає, що встановлення судом контролю за виконанням судового рішення є заходом для забезпечення конституційного права на судовий захист. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Водночас, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Також, Європейський суд з прав людини у пункті 18 рішення від 12 травня 2011 року у справі "Ліпісвіцька проти України" (заява N 11944/05) звернув увагу й на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. пункт 197 рішення у праві "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. пункти 24- 27 рішення від 13 червня 2006 року у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), N 2132/02).

У пункті 25 рішення від 22 лютого 2005 року у справі "Шаренок проти України" (заява N 35087/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (див. п. 34 рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 589498/0).

Таким чином, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.

Як встановлено колегією суддів, позивачем не було наведено переконливих аргументів, підтверджених доказами, стосовно того, що у разі невжиття судом процесуальних заходів, передбачених статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалене у цій справі судове рішення по суті спору залишиться невиконаним, або для його належного виконання слід буде докласти значних зусиль, в тому числі, шляхом ініціювання нового провадження.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, приймаючи до уваги те, що встановлення строку для подання звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не обов`язком та вирішується на його розсуд.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права з підстав того, що суд першої інстанції не запропонував у встановленому порядку надати відповідь на відзив на позовну заяву, колегія суддів зазначає таке.

В силу вимог пункту 1 частини першої статті 263 КАС України, яка регулює особливості розгляду окремих категорій справ незначної складності, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до частини третьої статті 263 КАС України, у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Таким чином, подання інших заяв по суті справи у справах незначної складності, що розглядаються в порядку статті 263 КАС України, цим Кодексом не передбачена.

Оскільки Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено можливості подання у справах, що розглядаються з особливостями, визначеними статтею 263 КАС України, відповіді на відзив, відсутні підстави стверджувати, що суд першої інстанції, не запропонувавши позивачу надати відповідь на відзив позивача, допустив порушення норм процесуального права.

Щодо інших доводів позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, то такі доводи грунтуються виключно на припущеннях позивача та спростовуються матеріалами справи. Окремі недоліки в формулюваннях висновків суду, викладених в мотивувальній частині рішення, не є такими, що впливають на результат розгляду цієї справи або зумовлюють такі порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для його скасування відповідно до статті 317 КАС України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 по справі № 440/7490/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко