Справа № 380/5661/21
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5661/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, викладене 28.12.2020 про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 54 % винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довідного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Львівського апеляційного суду від 13.03.2020 № 07.20/294/2020, виходячи з розміру 90% заробітку працюючого судді та враховуючи стаж на посаді судді 33 роки 07 місяців 25 днів, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітку працюючого судді, без обмеження граничного розміру, що підтверджено постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 29.06.2017, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2018 у справі № 449/660/17. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.08.2020, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного від 26.11.2020 у справі №380/5055/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання згідно із довідкою Львівського апеляційного суду від 13.03.2020 № 07.20/294/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. Втім, здійснюючи перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на виконання вказаного рішення суду, відповідач зменшив розмір такого з 90% на 54% суми грошової винагороди діючого судді, зменшивши при цьому стаж судді, який дає право на відставку, з 33 років 07 місяців 25 днів до 22 років 9 місяців 04 дні. Позивач стверджує про протиправність таких дій, аргументуючи тим, що на час перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання змінилася лиш одна з підстав для перерахунку раніше призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме збільшився розмір складової суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді і базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2020 року, у той час, як інші складові грошового утримання (вислуга років, стаж роботи на посаді судді та відповідний розмір щомісячного довічного грошового утримання у відсотках) залишилися незмінними.

Відповідач позов не визнає. У відзиві на позовну заяву зазначає, що згідно з матеріалами пенсійної справи позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 22.09.2016 відповідно до Закону України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів». На час проведення перерахунку діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ. З 18.02.2020 згідно з рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 справа № 1-15/2018 (4086/16) порядок визначення розміру щомісячного грошового утримання суддям у відставці регулюється статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, згідно з якою щомісячне грошове утримання виплачується судді у відставці у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Відтак, посадовими особами Головного управління на виконання рішення суду проведено перерахунок з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 у відповідності до ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, що і призвело до зменшення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання. Вважає, що з огляду на відсутність інших чинних на момент звернення заявника до пенсійного органу з приводу перерахунку утримання норм законів, котрі б зберігали у процедурі перерахунку утримання відсотковий розмір вперше призначеного утримання, то остаточний розмір утримання після проведення перерахунку слід обчислювати за правилами діючої норми закону. Вказує на те, що вказана норма неконституційною не визнавалась. Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 54% відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% (20 років роботи) + 4% (2 роки роботи на посаді судді понад 20 років х 2% грошового утримання судді), що відповідає вимогам статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ та матеріалам пенсійної справи. Відтак, відповідач стверджує, що при здійсненні позивачу з 19.02.2020 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Головним управлінням чинне законодавство не порушено, адже діюча норма закону містить саме такі розміри утримання.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає, що ухвалою судді від 19.04.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та ухвалено розглянути цю справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 є суддею у відставці з 23.09.2016 та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області.

Згідно з розрахунком Апеляційного суду Львівської області стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 22.09.2016 № 05.30/100/16, стаж роботи позивача станом на 22.09.2016 становить 33 роки 07 місяців 25 днів.

Постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 29.06.2017, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2018 у справі № 449/660/17, визнано дії управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова щодо призначення і виплати ОСОБА_1 , судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84 % від заробітної плати працюючого судді, - протиправними. Зобов`язано Золочівське об`єднане управління Пенсійного Фонду України у Львівській області (Перемишлянський район) зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає судді право на відставку наступні періоди: половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі строком 2 роки; календарний період проходження строкової військової служби строком 2 роки 10 днів; стаж роботи на посаді судді Апеляційного суду Львівської області за період з 01 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року включно, строком 22 дні; службу в органах внутрішніх справ УВС Львівській області на посаді строком 6 років 3 місяці. Зобов`язано Золочівське обєднане управління Пенсійного Фонду України у Львівській області (Перемишлянський район) здійснити ОСОБА_1 , судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання з 23.09.2016 в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум.

У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, Львівським апеляційним судом на ім`я ОСОБА_1 видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 13.03.2020 № 07.20/294/2020.

Вказана довідка видана ОСОБА_1 відповідно до Додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, Закону № 1402-VIII зі змінами, рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020.

Згідно з довідкою, станом на 18.02.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці складає 220 710 грн, у тому числі: посадовий оклад 126 120 грн; доплата за вислугу років 88 284 грн; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді 6 306 грн; доплата за науковий ступінь 0,00 грн; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 0,00 грн; щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону № 1402-VIII - 0,00 грн.

У зв`язку з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці на підставі вказаної довідки, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про оскарження такої відмови.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.08.2020, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного від 26.11.2020 у справі №380/5055/20 визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оформлене листом від 27.04.2020 № 1300-0322-8/26137 щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 (судді у відставці) щомісячного довічного грошового утримання судді. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Львівського апеляційного суду від 13.03.2020 № 07.20/294/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

З перерахунку пенсії від 28.12.2020 вбачається, що позивачу на підставі рішення суду з 19.02.2020 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи зі стажу 22 роки 9 місяців 4 дні.

Покликаючись на те, що під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання змінною величиною є лише розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про перерахунок йому довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді судді згідно з довідкою Львівського апеляційного суду № 07.20/294/2020 від 13.03.2020 та виплатити заборгованість по довічному грошовому утриманні судді у відставці з 19.02.2020 у повному обсязі.

У відповідь на заяву позивача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 05.01.2021 № 101-8853/Б-52/8-1300/21 повідомило, що оскільки стаж на посаді судді становить 22 роки 09 місяців 04 дні, перерахунок проведено із розрахунку 54% від середньомісячного заробітку 220710,00 грн і складає 119183,40 грн.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, викладене 28.12.2020 про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 54 % винагороди судді, який працює на відповідній посаді, протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні цього спору суд застосовує наступні норми права та виходить з таких мотивів.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Згідно із п. 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у п. п. 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із ч. 1 ст. 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (ч. 2 ст. 142 Закону №1402-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною 4 та 5 цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, п. 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (п. 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у п. 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (п. 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

За таких обставин, після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII позивач, як суддя у відставці, набув право на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.

Так, позивач у своєму позові вказує на здійснення перерахунку грошового утримання судді у відставці на підставі частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII, якою передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Вищевказана норма неконституційною не визнавалась.

На переконання суду, перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453-VI, та до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково з різних законів.

Таким чином зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% призведе до вибіркового застосування норми різних законів, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, підстави для виплати позивачу довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% відсутні.

Не спростовують такого висновку суду і доводи позивача про те, що згідно з постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 29.06.2017 у справі № 449/660/17 довічне грошове утримання повинно бути обраховане у розмірі 90% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, з огляду на таке.

Так, згідно ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Європейський суд з прав людини зазначив, що дія судового рішення, яким встановлено розмір пенсії, припиняється, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

Оскільки право на перерахунок довічного грошового утримання позивача із суддівської винагороди діючого судді за відповідною посадою виникло на підставі Закону №1402-V111, прийнятого після призначення позивачу довічного грошового утримання, який встановив нові умови як призначення, так і перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, дія постанови Перемишлянського районного суду Львівської області від 29.06.2017 у справі № 449/660/17 припинена.

Разом з тим, суд погоджується з позивачем, що відповідачем протиправно зменшено стаж судді, який дає право на відставку, з 33 років 07 місяців 25 днів до 22 років 9 місяців 04 дні, з огляду на таке.

По-перше, відповідно до розрахунку Львівського апеляційного суду від 22.09.2016 № 05.30/100/16, стаж роботи позивача станом на 22.09.2016 становить 33 роки 07 місяців 25 днів (а.с. 17); по-друге, у постанові Перемишлянського районного суду Львівської області від 29.06.2017 у справі № 449/660/17, яка набрала законної сили, вже було досліджено питання кількості років стажу роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та встановлено, що такий становить понад 33 роки (а.с. 28-33).

Отже позивач має 13 повних років роботи на посаді судді понад 20 років, тому відповідно до Закону №1402 має право на довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді із збільшенням на 26% від суми довічного грошового утримання (13 років х 2% = 26%).

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

За встановлених обставин, суд доходить висновку, що з метою повного та ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача належить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довідного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Львівського апеляційного суду від 13.03.2020 № 07.20/294/2020, виходячи з розміру 50% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді із збільшенням на 2% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за кожний з 13-ти років понад 20 років, всього на 26%, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, позивачу підлягає поверненню половина суми сплаченого збору - 454,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у справі,.

Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, п. 3 розділу VI Прикінцеві положення, пп. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, викладене 28.12.2020 про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 54 % винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довідного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Львівського апеляційного суду від 13.03.2020 № 07.20/294/2020, виходячи з розміру 50% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді із збільшенням на 2% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за кожний з 13-ти років понад 20 років, всього на 26%, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положення п. 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ).

Суддя Сидор Н.Т.