Справа № 320/1466/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Огурцов О.П. суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року Справа № 320/1466/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії управління

Міністерства внутрішніх справ України

на Південно-Західній залізниці

про стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці (далі - відповідач) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року адміністративний позов було задоволено частково: стягнуто з Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південно-Західній залізниці суму середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 по справі № 810/3783/17, а саме за період з 18.04.2018 по 07.02.2019 у розмірі 25891,12 грн., без урахування обов`язкових податків та зборів.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що виконання рішення суду від 17.04.2018 про поновлення позивача на роботі, не зважаючи на негайне виконання, відбулось лише 08.02.2019, а отже період з 18.04.2018 по 07.02.2019 є часом затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, тобто є часом затримки в поновленні позивача на посаді.

При цьому, суд вказав, що кількість днів затримки виконання рішення суду складає 296 календарних днів, а отже середнє грошове забезпечення позивача за даний період становить 25891,12 грн. (296 х 87,47 грн.).

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю, стверджуючи, що позивач подав заяву про примусове виконання судового рішення щодо поновлення його на роботі лише через чотири місяці після його прийняття, що на адресу відповідача таке рішення суду не надходило і він дізнався про відповідне судове провадження лише з вимоги державного виконавця.

При цьому, апелянт зазначає, що у зв`язку з ліквідацією УМВС України на Південно-Західній залізниці його фінансування було припинено, що також спричинило неможливість своєчасної виплати позивачу відповідних коштів, оскільки для належного виконання судового рішення в цій частині необхідним є наявність коштів на рахунках установи.

З цих та інших підстав апелянти вважають, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин цієї справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2021 судовий розгляд справи було відкладено.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці №3 о/с від 30.05.2017 звільнено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-178736), оперуповноваженого сектору протидії службовим злочинам в органах управління залізничного транспорту відділу державної служби боротьби з економічною злочинністю Управління МВС України на Південно-Західній залізниці.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 у справі № 810/3783/17 зазначений наказ визнано протиправним та скасовано, ОСОБА_1 поновлено з 07.11.2015 на посаді та стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2016 по 17.04.2018 у розмірі 51957,18 гривень.

На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 у справі № 810/3783/17 наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці від 08.02.2019 № 1 о/с поновлено ОСОБА_1 на посаді.

Позивачка, вважаючи, що тривала затримка виконання рішення суду призвела до збільшення періоду вимушеного прогулу, за який необхідно стягнути компенсацію, звернулась з відповідним позовом до суду.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно з пунктами 2, 8 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі - календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, законодавством регламентовано обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Разом з тим, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Водночас, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом відповідного наказу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що виконання судового рішення від 17.04.2018 про поновлення позивача на роботі, яке було допущено судом до негайного виконання, фактично здійснено відповідачем лише 08.02.2019.

Таким чином, період з 18.04.2018 по 07.02.2019 є часом затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, тобто є часом затримки в поновленні позивача на посаді, за який він має право на отримання середнього заробітку в порядку ст. 236 КЗпП України.

З огляду на це, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що кількість днів затримки виконання рішення суду за вказаний вище період складає 296 календарних днів, а отже середнє грошове забезпечення позивача за даний період становить 25891,12 грн. (296 х 87,47 грн.), тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про те, що позивач подав заяву про примусове виконання судового рішення щодо його поновлення на роботі лише через чотири місяці після його прийняття, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки судове рішення є обов`язковим до виконання, незалежно від його звернення до примусового виконання.

Твердження апелянта про те, що на адресу відповідача таке рішення суду не надходило і він дізнався про відповідне судове провадження лише з вимоги державного виконавця, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами.

Крім того, аналізуючи всі доводи апелянта, судова колегія зазначає, що вказані твердження суперечать іншим аргументам його скарги, а саме щодо несвоєчасного виконання судового рішення у зв`язку з ліквідацією УМВС України на Південно-Західній залізниці та припинення його фінансування.

Втім, такі доводи апелянта також є необґрунтованими і не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, судова колегія враховує праові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 15.10.2009 у справі «Іванов проти України», про те, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання.

Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Аналізуючи всі доводи апелянта, колегія суддів також приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, перевіривши оскаржуване апелянтом рішення суду у межах доводів його апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

20. З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 25 червня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.М. Оксененко