Справа № 380/3216/21
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/3216/21 пров. № А/857/10036/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року в справі №380/3216/21 (головуючий суддя Костецький Н.В., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р. В. про відкриття виконавчого провадження від 27.07.2020 у виконавчому провадженні № 62653865.

Рішенням від 12 квітня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.

Визнав протиправною та скасував постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовичем від 27.07.2020 про відкриття виконавчого провадження № 62653865.

Стягнув з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовичем за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що у виконавчому написі № 11861 від 16.07.2020, виданому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вказано місце проживання боржника: АДРЕСА_1 . Тобто, виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника ОСОБА_1 знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва.

Приватний виконавець перевірив виконавчий документ на відповідність вимогам чинного законодавства України. Чинною редакцією Закону України ,,Про виконавче провадження не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

Оскільки місце проживання боржника входить у межі виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу. У зв`язку з цим, приватний виконавець 27 липня 2020 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №62653865 з дотриманням норм Закону України ,,Про виконавче провадження.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи викликалися в судове засідання, проте, у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 16.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис №11861 про звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

На підставі виконавчого напису № 11861 від 16.07.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем за заявою стягувача ТОВ ,,Ведикт Капітал, 27.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Романом Васильовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62653865.

У цій постанові зазначено: боржник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 .

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною з тих підстав, що винесена з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з порушенням правил, які визначають територіальну підвідомчість приватного виконавця щодо виконання виконавчого документа, які встановлені Законом України ,,Про виконавче провадження.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у цій справі, правовий статус та організація діяльності приватних виконавців врегульовано нормами Законів України ,,Про виконавче провадження, ,,Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Стаття 1 Закону України ,,Про виконавче провадження передбачає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 цього Закону примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України ,,Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України ,,Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частина 2 статті 24 згаданого вище Закону передбачає, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України ,,Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно зі статтею 1 Закону України ,,Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі також - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України ,,Про виконавче провадження випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 23 цього Закону у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України ,,Про виконавче провадження знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, в яких розташований його виконавчий округ (частини перша, друга статті 25 Закону України ,,Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів).

Як встановив суд апеляційної інстанції з Єдиного реєстру приватних виконавців України, виконавчим округом приватного виконавця Клименка Р.В. є місто Київ.

Пункт 1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5), передбачає, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Так, пункт 10 частини 4 статті 4 Закону України ,,Про виконавче провадження передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону України ,,Про виконавче провадження.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

У матеріалах адміністративної справи міститься копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Сихівським РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, відповідно до якого місце реєстрації позивача: АДРЕСА_4 (а.с. 5-6).

Адреса проживання боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) зазначена у виконавчому написі приватного нотаріуса Горая О. С. № 11861 від 16.07.2020.

Цей виконавчий напис приватний нотаріус Горай О.С. вчинив на підставі відповідного звернення ТОВ ,,Вердикт Капітал (стягувач).

Отже, як правильно встановив суд першої інстанції, інформацію про адресу проживання ОСОБА_1 (боржника) повідомив саме стягувач ТОВ ,,Вердикт Капітал. Проте, якщо зареєстроване місце проживання боржника має офіційне підтвердження (відповідні відомості зазначено у паспорті громадянина України АДРЕСА_4 ), то адреса проживання у цьому випадку базується виключно ,,на словах стягувача (тобто особи, яка у виконавчому провадженні є заінтересованою стороною).

Отже, з огляду на встановлені судом обставини, зазначена третьою особою в заяві про примусове виконання рішення та виконавчому написі нотаріуса адреса місця перебування боржника (позивача) документально не підтверджена, тому таку інформацію неможливо вважати відомостями, що ідентифікують боржника.

Будь-яких інших доказів на підтвердження проживання/перебування позивача у межах виконавчого округу м. Києва відповідач до суду першої та апеляційної інстанції не надав. При цьому, матеріали виконавчого провадження, на підставі яких вчинено виконавчий запис, не містять жодних даних про проживання/перебування позивача у м. Київ, оскільки реєстрація місце проживання/перебування здійснюється у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, визначає Закон України ,,Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003р. № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV), відповідно до статті 3 якого місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Статтею 6 Закону № 1382-IV встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

Тобто, саме зареєстроване місце проживання фізичної особи повинно вважатися місцем проживання для цілей визначення місця виконання рішення.

Посилання відповідача на те, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення, а законодавство не покладає на виконавця обов`язку здійснювати перевірку місця проживання боржника до відкриття виконавчого провадження, в контексті спірних правовідносин є беззмістовними з тих підстав, що виконавцем у будь-якому разі порушено вимоги Закону № 1404-VIII в частині відкриття виконавчого провадження не за місцем виконання.

Що стосується доводів відповідача, що Закон України ,,Про виконавче провадження не покладає на нього обов`язок перевіряти до відкриття виконавчого провадження місце проживання/перебування боржника, то колегія суддів зазначає, що відсутність в законі прямої вказівки на вчинення таких дій ніяким чином не звільняє приватного виконавця від виконання вимог закону, зокрема, приписів Закону України ,,Про виконавче провадження та Закону України ,,Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, щодо прийняття ним до виконання виконавчих документів саме за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцезнаходженням майна боржника в межах відповідного округу, в якому приватний виконавець здійснює діяльність.

Отже, відповідачем ані суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів, що у сукупності свідчили б про наявність визначених законом підстав для відкриття виконавчого провадження № 62653865 у межах виконавчого округу міста Києва.

Відтак, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки приватний виконавець порушив правила територіальної підвідомчості, так як прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу, що у свою чергу суперечить Закону України ,,Про виконавче провадження та Інструкції № 512/5.

Вказане свідчить про протиправність постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження №62653865 від 27.07.2020, що є підставою для скасування такої постанови.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 268, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року в справі №380/3216/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 25.06.2021.