Справа № 640/24640/20
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

25 травня 2021 року м. Київ№ 640/24640/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарник К.Ю., за участю секретаря судового засідання Основи О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -

Головне управління Держгеокадастру у Київській області

про визнання протиправними та скасування Генерального плану та рішень про його затвердження

за участю представників учасників справи:

позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Чуніхіна О.М.,

від третьої особи - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області (далі по тексту - відповідач), адреса: 07342, Київська область, Вишгородський район, село Пірнове, вулиця Спортивна, будинок 1, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області (далі по тексту - третя особа), адреса: 03115, місто Київ, вулиця Серпова, будинок 3/14, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати Генеральний план села Пірнове Вишгородського району Київської області, розроблений у 2014-2017 роках Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр архітектурного планування та ландшафтного дизайну», а також рішення Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області №477-45-VI від 16 жовтня 2015 року та №100-13-VII від 15 березня 2017 року в їх частині про затвердження цього Генерального плану.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що в 1995 році його родина придбала будинок для проживання та відпочинку в селі Пірново.

Починаючи з 2011 року зелені зони, ділянки соснового лісу в межах села стали знищуватись та готуватись під приватну забудову.

Також, позивач посилається на те, що у 2014 році на підставі завдання на розроблення генерального плану села Пірново, Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр архітектурного планування та ландшафтного дизайну» розроблено новий генеральний план села та текстові матеріали до нього.

Вказаний генеральний план затверджено рішення Пірнівської сільської ради №477-45-VI від 16 жовтня 2015 року, назва села вказується, як «село Пірново».

В 2017 року цим же товариством, як вказує позивач, розроблено інші текстові матеріали, в яких назва вказується, як «село Пірнове», а рішенням Пірнівської сільської ради №100-13-VII від 15 березня 2017 року затверджено генеральний план 2017 року.

На переконання позивача, новий генеральний план, затверджений рішенням відповідача, розроблено не в інтересах громади та сталого розвитку села Пірнове, а в інтересах та з метою приховування крадіжки та забудови земель, заборонених законом до приватизації та забудови.

Більш того, позивач стверджує, що в даному випадку порушено його право, оскільки, оселяючись в селі в 1995 році, він мав законне сподівання, що буде користуватись природними територіями в межах села.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що при розробленні та затвердженні генерального плана села було дотримано всі норми ДБН, землі є державною власністю, відповідач не має права розпоряджатись землями державної власності, у зв`язку з чим, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач надав суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що відповідачем порушено процедуру оприлюднення інформації щодо розроблення генерального плану села та його проекту, а також послався на аналогічні обставини тим, що викладені у позовній заяві.

У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву представник відповідача знов наголосив, що генеральний план було розроблено у відповідності до вимог законодавства, а також послався на те, що позивач в селі не проживає, в будинку, що розташований на території село не зареєстрований, сам будинок недобудований та не введений в експлуатацію (лише стіни, вікон, дверей не має, а дах з`явився лише восени).

Позивачем, в свою чергу, подано додаткові пояснення щодо заперечень відповідача, в яких позивач зазначив, що відповідач не спростував жодним чином факти та обставини, викладені в позовній заяві.

Представник третьої особи у письмових поясненнях на позовну заяву послався на положення чинного законодавства, які регулюють порядок розроблення та затвердження генерального території населеного пункту.

Позивачем подано відповідь на письмові пояснення третьої особи, в яких останній зазначив, що вважає, що відсутність спростувань у поясненнях третьої особи розцінює, як визнання фактів та обставин, викладених в позовній заяві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року судом вирішено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 25 травня 2021 року позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги та просив їх задовольнити, пославшись на аналогічні обставини тим, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача просив відмовити у їх задоволенні, мотивуючи це їх необгрунтованістю. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Так, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В той же час, частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Так, з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що спір виник між позивачем - фізичною особою та відповідачем - юридичною особою з приводу розроблення товариством Генерального плана села Пірнове Вишгородського району Київської області у 2014 та 2017 роках.

Тобто, правовідносини, які виникли між сторонами, випливають виключно з правовідносин, пов`язаних з порушенням, на думку позивача, його цивільних прав, що свідчить, що спір між ними виник не у зв`язку із виконанням або невиконанням суб`єктом владних повноважень публічно - владних управлінських функцій, в тому числі, делегованих.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр архітектурного планування та ландшафтного дизайну» не є суб`єктом владних повноважень, а є виключно юридичною особою, яка відповідно до отриманого завдання розробила генеральний план населений пункту.

Таким чином, з урахуванням положень діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що спір у справі між сторонами виник поза межами публічно-правових правовідносин, а отже віднесений до юрисдикції відповідного місцевого загального суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частинною 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За таких підстав та з урахуванням того, що спір між сторонами у справі виник не у зв`язку з виконанням або невиконанням відповідачем публічно - владних управлінських функцій та не віднесений до юрисдикції Окружного адміністративного суду міста Києва, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що останній має право звернутися з вказаним позовом до відповідного місцевого загального суду.

Керуючись частиною 2 статті 19, статтею 32, пунктом 1 частини 1 статті 238, статтями 239, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі №640/24640/20 за позовом ОСОБА_1 до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Київській області в частині визнання протиправним та скасування Генерального плану села Пірнове Вишгородського району Київської області, розробленого у 2014-2017 роках Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр архітектурного планування та ландшафтного дизайну» - закрити.

2. Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення з вказаними позовними вимогами до відповідного місцевого загального суду.

3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що повторне звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник

Повний текст ухвали виготовлений 23 червня 2021 року.