Справа № 340/5458/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2021 року м. Дніпросправа № 340/5458/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 р. (суддя Черниш О.А.) в справі № 340/5458/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-106873-51 від 09.11.2018 р., № Ф-106873-51 від 04.11.2019 р.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 р. позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Кіровоградській області №Ф-106873-51 від 09.11.2018 року в частині нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 8 448 грн.; визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Кіровоградській області №Ф-106873-51 від 04.11.2019 року в частині нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 15 819,54 грн.; у задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Апелянтом зазначено, що позивач перебувала на обліку в контролюючому органі як фізична особа-підприємець з 29.11.2002 р. по 16.10.2020 р. на загальній системі оподаткування. Згідно з ІКП в атоматичному режимі нараховано єдиний внесок: за 2017 рік в розмірі 8 448 грн. по строку 09.02.2018 р., за 2018 за 1 квартал в розмірі 2 457,18 грн. по строку 19.04.2018 р., за 2 квартал 2 457,18 грн. по строку 19.07.2018 р., за 3 квартал 2 457,18 грн. по строку 19.10.2018 р., за 4 квартал 2 457,18 грн. по строку 21.01.2019 р.; за 2019 рік - за 1 квартал в розмірі 2 754,18 грн. по строку 19.04.2019 грн., за 2 квартал 2 754,18 грн. по строку 19.07.2019 р., за 3 квартал 2 754,18 грн. по строку 19.10.2019 грн., за 4 квартал 2 754,18 грн. по строку 21.01.2020 р.; за 2020 рік за 1 квартал 2 078,12 грн. (січень-лютий 2020 р.), за 2 квартал 1 039,06 грн. (за червень 2020 р.). Станом на 15.12.2020 р. за позивачем рахується заборгованість в сумі 32 410,62 грн., тому відповідачем обґрунтовано сформовано та направлено позивачу вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 29.11.2002 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець та з 21.08.2006 року взята на облік як страхувальник та платник страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в органах Пенсійного фонду України. Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності за її рішенням відбулася 16.10.2020 року.

ГУ ДФС у Кіровоградській області відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сформовано вимогу №Ф-106873-51 від 09.11.2018 року про сплату боргу (недоїмки), якою повідомлено ОСОБА_1 , що станом на 31.10.2018 року за даними інформаційної системи органу доходів і зборів її заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 15 819,54 грн. недоїмки.

Згодом ГУ ДПС у Кіровоградській області сформовано нову вимогу №Ф-106873-51 від 04.11.2019 року про сплату боргу (недоїмки), якою повідомлено ОСОБА_1 , що станом на 31.10.2019 року за даними інформаційної системи органу доходів і зборів її заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 26 539,26 грн. недоїмки.

Вказані вимоги направлені позивачу поштою за адресою: АДРЕСА_1 . Поштові відправлення повернуто до Новоукраїнського управління ГУ ДПС у Кіровоградській області через неможливість вручення, оскільки місце проживання ОСОБА_1 з 25.02.2014 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Новоукраїнським управлінням ГУ ДФС у Кіровоградській області у березні 2019 року вимогу №Ф-106873-51 від 09.11.2018 року на суму 15 819,54 грн. надіслано до Компаніївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області як таку, що узгоджена, та державним виконавцем 27.03.2019 року відкрито виконавче провадження №58736041 з її примусового виконання.

Крім того, Новоукраїнським управлінням ГУ ДПС у Кіровоградській області у лютому 2020 року до Компаніївського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надіслано вимогу №Ф-106873-51 від 04.11.2019 року на суму 10 719,72 грн., а державним виконавцем 25.03.2020 року відкрито виконавче провадження №61642752 з її примусового виконання.

Також судом першої інстанції встановлено, що позивач у 2017 році була працевлаштована як працівник у комунальному некомерційному підприємстві «Дитяча міська лікарня» Міської ради міста Кропивницького», що підтверджується записами у її трудовій книжці.

За індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 щомісяця у 2017 році роботодавцем страхувальником КНП «Дитяча міська лікарня» Міської ради міста Кропивницького» за позивача як за застраховану особу нараховувався та сплачувався єдиний внесок.

Оскільки позивач у 2017 році була найманим працівником та застрахованою особою у розумінні Закону №2464-VI і єдиний внесок за неї у період її працевлаштування щомісяця нараховував та сплачував роботодавець у розмірі не менше мінімального, суд першої інстанції вважав, що за відсутності доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності з отриманням відповідного доходу від такої діяльності у ці періоди позивач не мала обов`язку по сплаті єдиного внеску ще і як фізична особа-підприємець у розмірі мінімального страхового внеску.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що обчислюючи та нараховуючи в інтегрованій картці платника недоїмку як фізичній особі-підприємцю за цей період у сумі 8 448 грн. (704 грн. х 12 міс.), ГУ ДФС у Кіровоградській області діяло протиправно, оскільки у цей період позивач не отримувала доходу від підприємницької діяльності, натомість була застрахованою особою, а платником єдиного внеску за неї був її роботодавець, що й стало підставою для визнання незаконним нарахування позивачу недоїмки у сумі 8 448 грн. у вимозі №Ф-106873-51 від 09.11.2018 р.

Разом з тим, оскільки позивач як фізична особа-підприємець всупереч обов`язкам платника єдиного внеску не нарахувала та сплатила у встановлений строк єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску за І, ІІ, ІІІ квартали 2018 року у сумі 819,06 грн. щомісяця, суд першої інстанції вважав, що контролюючий орган на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів правомірно обчислив цю суму як недоїмку, розмір якої склав 7 371,54 грн. (819, 06 грн. х 9 міс.), та включив її до спірної вимоги №Ф-106873-51 від 09.11.2018 р.

До аналогічних висновків суд першої інстанції дійшов відносно суми недоїмки за ІV квартал 2018 року у сумі 819,06 грн. щомісяця та за І, ІІ, ІІІ квартали 2019 року у сумі 918,06 грн. щомісяця та вважав, що контролюючий орган на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів правомірно обчислив цю суму як недоїмку, розмір якої склав 10 719,72 грн. (819, 06 грн. х 3 міс. + 918, 06 грн. х 9 міс.), та включив її до спірної вимоги №Ф-106873-51 від 04.11.2019 р.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога №Ф-106873-51 від 04.11.2019 р. є протиправною та підлягає скасуванню також в частині включення до неї недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 8 448 грн. за 2017 рік, а також з частині нарахування недоїмки за І, ІІ, ІІІ квартали 2018 року у сумі 7 371,54 грн., яка вже включена до попередньої вимоги №Ф-106873-51 від 09.11.2018 р., оскільки одночасне відображення однієї і тієї ж недоїмки в різних вимогах, жодна з яких не вважається відкликаною, може призвести до її подвійного стягнення.

Предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 29.11.2002 р. по 16.10.2020 р., з 21.08.2006 р. взята на облік як страхувальник та платник страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до інтегрованої картки платника податків, починаючи з 01.01.2017 р., за відповідачем обліковується заборгованість з єдиного внеску.

ГУ ДФС у Кіровоградській області 09.11.2018 р. сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-106873-51, якою вимагається від ОСОБА_1 сплатити суму боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка становить 15 819,54 грн.

ГУ ДФС у Кіровоградській області 04.11.2019 р. сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-106873-51, якою вимагається від ОСОБА_1 сплатити суму боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка становить 26 539,26 грн.

Також судом встановлено, що у 2017 році позивач перебувала у трудових правовідносинах з Комунальним некомерційним підприємством «Дитяча міська лікарня» Міської ради міста Кропивницького», що підтверджено записами в трудовій книжці позивача.

За індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 щомісяця у 2017 році роботодавцем страхувальником КНП «Дитяча міська лікарня» Міської ради міста Кропивницького» за позивача як за застраховану особу нараховувався та сплачувався єдиний внесок.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є правомірність нарахування єдиного внеску фізичній особі-підприємцю, який не здійснює підприємницьку діяльність та не отримує доходу від підприємницької діяльності, та одночасно перебуває у трудових відносинах з юридичною особою, якою сплачується за таку особу єдиний внесок.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI), відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 якого недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.

Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

Також платниками єдиного внеску, як зазначено у пункті 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Верховним Судом в постанові від 04.12.2019 р. в справі № 440/2149/19 висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач у 2017 році була найманим працівником, тобто була застрахованою особою, а платником єдиного внеску (роботодавцем) за неї сплачувався єдиний внесок щомісячно, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржених вимог в частині суми ЄСВ в розмірі 8 448 грн.

Також суд визнає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність вимоги №Ф-106873-51 від 04.11.2019 р. в частині нарахування недоїмки за І, ІІ, ІІІ квартали 2018 року у сумі 7 371,54 грн., яка вже включена до попередньої вимоги №Ф-106873-51 від 09.11.2018 р., оскільки одночасне відображення однієї і тієї ж недоїмки в різних вимогах, жодна з яких не вважається відкликаною, може призвести до подвійного стягнення сум недоїмки у примусовому порядку.

Доводи апелянта фактично відтворюють зміст спірних правовідносин та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 р. в справі № 340/5458/20 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 р. в справі № 340/5458/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 24.06.2021 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 24.06.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко