Справа № 620/4111/21
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року Чернігів Справа № 620/4111/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заяць О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить:

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області () щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу (повного), стаж роботи з 01.07.1985 по 18.06.1987 на посаді судового секретаря військового трибуналу військової частини НОМЕР_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу (повного), стаж роботи з 01.07.1985 по 18.06.1987 на посаді судового секретаря військового трибуналу військової частини НОМЕР_1 ;

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області () щодо відмови у здійсненні перерахунку, призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 50 % до 52 %;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок з 09.11.2020 по довічно ОСОБА_1 , довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 52 % від заробітку та нарахувати і виплатити різницю з урахуванням фактично сплаченої за цей період часу суми щомісячного довічного грошового утримання.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачем протиправно не враховано до повного страхового стажу роботу з 01.07.1985 по 18.06.1987 на посаді судового секретаря військового трибуналу військової частини НОМЕР_1 та відповідно протиправно не призначено грошове утримання судді у відставці в розмірі 52% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що зарахування до страхового стажу позивача роботи на посаді секретаря військового трибуналу військової частини не вплине на розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці, адже зазначена робота не зараховується до суддівського стажу. Період роботи позивача на посаді судді становить 17 років 2 місяці 9 днів, що є недостатнім для відсоткового збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Указом Президента України № 802/2003 від 04 серпня 2003 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Новозаводського районного суду міста Чернігова строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України № 887-VI від 15 січня 2009 року обрано на посаду судді місцевого Новозаводського районного суду міста Чернігова безстроково.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 22.09.2016 позивача обрано на посаду заступника голови Новозаводського районного суду міста Чернігова.

Рішенням Вищої рада правосуддя від 05 листопада 2020 року № 3025/0/15-20 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Новозаводського районного суду міста Чернігова у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до зазначеного Рішення Вищої ради правосудця позивач має достатній для звільнення у відставку стаж роботи (21 рік 9 місяців 22 дні), визначений на підставі статей 116,137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також абзацу 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону в редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Наказом Новозаводського районного суду міста Чернігова від 09 листопада 2020 року № 72-ОС позивача відраховано зі штату вказаного суду.

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Чернігівській області видано довідку № 03-36-958 від 09.11.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами.

17.11.2020 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою для призначення довічного грошового утримання судді. Відповідно до протоколу (розпорядження) щодо призначення пенсії відповідачем ухвалено рішення 41 від 25.11.2020, в якому зазначено, що страховий (повний) стаж позивача становить 33 роки 9 місяців 17 днів. Також, згідно даного рішення з 10.11.2020 по довічно позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 50% від заробітку та зазначено, що стаж судді становить 17 років 2 місяці 9 днів.

10.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до страхового (повного) стажу період роботи з 01.07.1985 по 18.06.1987 на посаді судового секретаря військового трибуналу військової частини НОМЕР_1 і призначити грошове утримання судді у відставці в розмірі 52% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням стажу судді 21 рік 9 місяців 22 дні.

Листом ГУ ПФУ в Чернігівській області від 07.04.2021 за № 3250-3553/К-02/8-2500/21 позивачу відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 50% до 52%, зазначивши, що розмір утримання складає 53758,65 грн, що відповідає 50% суддівської винагороди.

Вважаючи відмову відповідача щодо перерахунку довічного грошового утримання судді неправомірною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

В силу прямої дії статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначено, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Крім того, у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 Конституційний Суд України вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, їх матеріального та соціального забезпечення.

Аналіз норм Конституції свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності судді.

Згідно з приписами пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді.

Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Відповідно до пункту 8 частини п`ятої статті 48 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на час призначення позивачу довічного грошового утримання), незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. Відповідно до частини 7 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звужений змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Вказані норми кореспондують зі статтею 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Так, при обчисленні стажу роботи позивача на посаді судді слід керуватися положеннями нормативно-правового акту, що був чинним на момент призначення на посаду судді - Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХП «Про статус суддів», де згідно з частиною 4 статті 43, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абзацу 2 пункту3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини другої статті 137 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми у взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України від 07.06.2018 № 2447-VIII «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Водночас, частиною першою статті 7 Закону України від 15.12.1992 № 2862-ХП «Про статус суддів» (чинного на момент обрання позивача на посаду судді) суддею може бути громадянин України, який має стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. № 3-рп/2013 визначено, що гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998 р., згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п. 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).

Згідно з пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 р. Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (видом пенсії), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що внесені до статті 137 Закону №1402-VIII зміни дозволили зараховувати стаж (досвід) робити (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законам для призначення на посаду судді станом на дату призначення позивача на посаду судді (постанова від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18), висновки якої суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Верховний Суд у постанові від 09.11.2018 у справі № 559/443/18 зазначив, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо. Також, як зазначив Верховний Суд у цій постанові, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Крім того, відповідач неправомірно вдається до оцінки суддівського стажу позивача, оскільки розрахунок такого стажу взагалі не входить до повноважень пенсійного органу. Це підтверджується Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1), згідно з яким призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці здійснюється, зокрема, на підставі розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, що складається (оформляється) відповідним судом.

Таким чином, з урахуванням дати обрання позивача на посаду судді вперше, згідно Указу Президента України № 802/2003 від 04 серпня 2003 року, та враховуючи положення ч. 1 ст. 116, ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», робота позивача на посаді судового секретаря військового трибуналу військової частини НОМЕР_1 в період з 01.07.1985 по 18.06.1987 підлягає зарахуванню до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Оскільки загальний стаж роботи, який дає право позивачу на отримання довічного грошового утримання, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 05.11.2020 № 3025/0/15-20, складає 21 рік 9 місяців 22 дні, позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Таким чином, відповідачем протиправно відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 50% до 52%.

Довічне грошове утримання позивачу призначено з дня, наступного за днем його звільнення у відставку, як це передбачено пунктом 2 розділу I Порядку № 3-1, тобто з 10.11.2020. Тож і перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідач повинен здійснити з 10.11.2020.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом: визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області () щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу (повного), стаж роботи з 01.07.1985 по 18.06.1987 на посаді судового секретаря військового трибуналу військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу (повного), стаж роботи з 01.07.1985 по 18.06.1987 на посаді судового секретаря військового трибуналу військової частини НОМЕР_1 ; визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області () щодо відмови у здійсненні перерахунку, призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 50 % до 52 %; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 10.11.2020 ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 52 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та нарахувати і виплатити різницю з урахуванням фактично сплаченої за цей період часу суми щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області () щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу (повного), стаж роботи з 01.07.1985 по 18.06.1987 на посаді судового секретаря військового трибуналу військової частини НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу (повного), стаж роботи з 01.07.1985 по 18.06.1987 на посаді судового секретаря військового трибуналу військової частини НОМЕР_1 .

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області () щодо відмови у здійсненні перерахунку, призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 50 % до 52 %.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 10.11.2020 ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 52 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та нарахувати і виплатити різницю з урахуванням фактично сплаченої за цей період часу суми щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул.П`ятницька, 83-А,м.Чернігів,14005, .

Повний текст рішення суду виготовлено 22 червня 2021 року.

Суддя О.В. Заяць