Справа № 826/1444/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року м. Київ № 826/1444/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)
провідшкодування середнього заробітку, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в останній редакції якого з урахуванням заяв від 27.01.2017 та 06.12.2017 просила суд: стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 28.10.2014 по 29.03.2016; допустити негайне виконання рішення в частині виплати ОСОБА_1 заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць; зобов`язати відповідача-2 нарахувати та виплатити позивачці заробітну плату з 10.09.2014 по 27.10.2014 або стягнути середньоденну заробітну плату з 10.09.2014 по 27.10.2014; стягнути з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток з 28.10.2014 по дату постановлення рішення у даній справі за затримку розрахунку при звільненні; стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14 за період з 30.03.2016 по дату постановлення відповідного рішення судом у даній справі; визнати протиправним і скасувати пункт 2 наказу Головного управління юстиції у Львівській області від 27.10.2014 №1672/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 »; відшкодувати їй витрати, понесені на апеляційний розгляд у даній справі, повернути надлишково сплачений судовий збір у зв`язку із зменшенням позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2015 позовну заяву залишено без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2015 суд повернув ОСОБА_1 позовну заяву у зв`язку з неусуненням в установленому порядку її недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2015 скасовано як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлено справу для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.07.2015 відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2015 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 813/8334/14 та зобов`язано сторони повідомити Окружний адміністративний суд міста Києва про усунення підстав, що зумовили зупинення провадження у справі №826/1444/15.

Відповідно до розпорядження суду від 07.04.2017 №281 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справи, у зв`язку з припиненням повноважень судді щодо здійснення правосуддя, в провадженні якого перебувала адміністративна справа №826/1444/15 і не була ним розглянута, справу №826/1444/15 передано для повторного автоматичного розподілу справ між суддями. Згідно з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративну справу №826/1444/15 передано судді Смолію І.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.05.2017 суд у складі судді Смолія І.В. прийняв справу до свого провадження, призначивши до розгляду в судовому засіданні клопотання позивачки про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2017 поновлено провадження у справі

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2017 закінчено підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суд від 26.07.2018,позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним і скасовано пункт 2 наказу Головного управління юстиції у Львівській області від 27.10.2014 №1672/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 », стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток з 28.10.2014 по 29.03.2016 за час вимушеного прогулу в сумі 54615,60 грн.; стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14 за період 30.03.2016 по 27.02.2018 в сумі 73138,68 грн.; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду від 27.02.2018 названим судом видано виконавчі листи від 31.08.2018, а саме:

- про стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного від 29.03.2016 у справі №813/7679/14 за період з 30.03.2016 по 27.02.2018 в сумі 73 138,68 грн.;

- про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку з 28.10.2014 по 29.03.2016 за час вимушеного прогулу в сумі 54 615,60 грн.;

- про присудження на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 1 827,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України;

- про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 60,90 грн.

Постановою Верховного Суду від 19.08.2020 касаційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України в частині оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2018 та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2018 у справі №826/1444/15 задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2018 скасовано, а справу №826/1444/15 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі, Верховний Суд зазначив про необхідність з`ясування під час нового розгляду справи обставин щодо збільшення посадового окладу за займаною позивачкою посадою з урахуванням чого здійснити належний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки виконання рішення суду, ухваленого на її користь. Крім того, зауважив, що судами попередніх інстанцій не встановлено обставин щодо невиплати позивачці заробітної плати за період з 10.09.2014 по 27.10.2014 та стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні. Скаржник неодноразово у своїх клопотаннях стверджував, що жодних перерахувань заробітної плати за вищевказаний період не проводилось, посилаючись на докази. Однак, судами попередніх інстанцій не надано оцінки розрахунковим листам за вересень та жовтень 2014 року.

При цьому у зв`язку зі скасуванням рішення Окружного адміністративного суду від 27.02.2018 у цій справі жоден із учасників справи до суду щодо визнання такими, що не підлягають виконанню вищевказаних виконавчих листів, не звертався.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2020 суд у складі судді Мазур А.С. прийняв до провадження дану адміністративну справі, розгляд якої вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Поміж іншого, відповідачів зобов`язано подати до суду: всі матеріали, що були або мали бути взяті відповідачем до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності, з приводу яких подано позов; докази виплати заробітної плати за період з 10.09.2014 по 27.10.2014; докази виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні, дата проведення фактичного розрахунку; відомості, з яких розраховувався розмір проведених виплат; інформацію чи підвищувався посадовий оклад позивачки в розрахунковий період.

У заяві від 27.01.2017 ОСОБА_1 доповнила свої позовні вимоги вимогою про визнання протиправним і скасування пункту 2 наказу Головного управління юстиції у Львівській області від 27.10.2014 №27.10.2014. При цьому вона просила поновити строк звернення до суду з цією вимогою, стверджуючи, що лише 26.12.2016 від представника вищевказаного управління отримала копію згаданого наказу. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність поновлення строку звернення до суду з даною вимогою та прийняття указаної заяви до розгляду.

Також позивачка звернулася до суду із заявою від 09.12.2020 про уточнення позовних вимог, в якій в іншому порядку відображено усі раніше заявлені нею позовні вимоги. Жодних змін позовних вимог указана заява не містить.

Проте, вказану заяву подано без дотримання вимог, визначених статтею 47 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною першою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частин першої-третьої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Також частиною сьомою статті 47 КАС у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Вищевказану заяву подано позивачкою поза межами установленого законодавством строку та до заяви не долучено доказів надсилання її іншим учасникам справи, що позбавило суд правових підстав для її прийняття та зумовило необхідність повернення позивачці.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що при звільненні на підставі наказу Міністерства юстиції України, який у подальшому був визнаний судом протиправним і скасований, Головне територіального управління юстиції у Львівській області в установленому порядку не здійснило з нею повний розрахунок, а саме не виплатило заробітну плату за період 01.09.2014 по 09.09.2014, та не видало трудову книжку. У зв`язку з цим на її користь з названого управління юстиції підлягає стягненню середній заробіток за весь період несвоєчасного розрахунку. Крім того, у зв`язку з визнанням протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України про її звільнення та поновленням позивачки на посаді з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на її користь також підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. З огляду на те, що наказ Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_2 » рішенням суду визнаний протиправним і скасований, згідно з доводами позивачки протиправним також є пункт 2 наказу Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 27.10.2014 №1672/к про оголошення вищевказаного наказу Міністерства юстиції України, а тому має бути скасований судом.

Відповідач - Міністерство юстиції України надало суду письмове заперечення проти позовної заяви ОСОБА_1 , в якому просило відмовити в її задоволенні. Зокрема, названий відповідач вказав про неможливість поновлення позивачки на посаді, яку вона обіймала до звільнення, у в`язку з припиненням Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, в якому вона працювала. При цьому причини, що зумовили дану обставину, є поважними, що підтверджено відповідними судовими рішеннями, а тому відсутні підстави для стягнення з Міністерства юстиції України на користь позивачки середнього заробітку за весь час невиконання рішення суду про її поновлення на роботі.

Щодо інших доводів ОСОБА_1 , викладених в обґрунтування заявлених нею позовних вимог, Міністерство юстиції України своїх доводів не виклало.

У подальшому Міністерство юстиції України надало суду відзив на позовну заяву, в якому також просило відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , стверджуючи про відсутність підстав для стягнення з Міністерства на її користь відповідних коштів, оскільки відносини державної служби у позивачки існували безпосередньо з Головним управлінням юстиції у Львівській області, яке нараховувало та виплачувало їй заробітну плату, та у якого знаходилася ї трудова книжка.

Головне територіальне управління юстиції у Львівській області надало суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позову, стверджуючи про виконання в повному обсязі усіх фінансових зобов`язань перед позивачкою, на підтвердження чого надало низку відповідних доказів, зокрема щодо безспірного списання нього на користь ОСОБА_1 середнього заробітку на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/1444/15.

Ознайомившись із матеріалами справи суд встановив, що позивачка проходила державну службу на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » останню звільнено із вищевказаної посади.

Наказом Головного управління юстиції у Львівській області від 27.10.2014 №1672/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 27.10.2014 р. №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » на підставі наказу Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 »:

- звільнено ОСОБА_1 , начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, із займаної посади за пунктом 1 статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків (пункт 1);

- управлінню фінансового забезпечення Головного управління юстиції у Львівській області провести виплату компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за відпрацьований період роботи (пункт 2).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 у справі №876/11129/15, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.05.2016, скасовано постанову Львівського окружного апеляційного суду від 19.10.2015 у справі №813/7679/14 у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій Міністерства юстиції України з використання незареєстрованої кореспонденції для видання наказу Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » та визнання протиправними дії Міністра юстиції України з підписання наказу Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » на підставі незареєстрованих документів і прийняти нову, якою ці позовні вимоги задовольнити.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено її на посаді з 28.10.2014. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області звернуто до негайного виконання. Зобов`язано Міністерство юстиції України відповідно до статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, подати до Львівського окружного адміністративного суду у строк до 18.04.2016 звіт про виконання судового рішення в частині негайного виконання, а саме: поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2016 у справі № 813/7679/14 Міністерству юстиції України встановлено новий строк для подання звіту про виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 в частині негайного її виконання у справі №813/7679/14 до 25.05.2016 включно.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2016 у справі №813/7679/14 прийнято звіт Міністерства юстиції України про виконання судового рішення в частині, яке звернуте до негайного виконання, а саме щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області в адміністративній справі №813/7679/14. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 24.05.2016 про накладення штрафу за невиконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі № 813/7679/14 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Міністра юстиції України Петренко П. Д. , третя особа Головне територіальне управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу від 27.10.2014 №2331/к та поновлення на посаді відмовлено повністю.

Згідно з указаною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду невиконання постанови суду від 29.03.2016 зумовлене об`єктивними обставинами, які настали після винесення судового рішення, та які обумовлюють неможливість реального його виконання в формі поновлення працівника на роботі. Так, встановлено, що на виконання пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 №99 «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги», наказом Міністерства юстиції України від 01.03.2016 №572/5 прийнято рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Міністерства юстиції України, зокрема й Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. А 23.05.2016 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 1000044 було внесено запис про припинення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. Зазначене підтверджується також детальною інформацією про юридичну особу (Самбірське міськрайонне управління юстиції Львівської області, ідентифікаційний код юридичної особи 33094077) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка дійсно містить відомості про запис №1000044 від 23 травня 2016 року про реєстрацію припинення такої юридичної особи.

При цьому, Львівський окружний адміністративний суд також зазначив, що наказ Міністерства юстиції України від 01.03.2016 №572/5 не передбачає правонаступництва за ліквідованими територіальними органами Міністерства юстиції України, а також і дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містять відомостей про правонаступників за Самбірським міськрайонним управлінням юстиції Львівської області.

На виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі № 813/7679/14 названий суд видав виконавчий лист від 29.03.2016 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області та звернення в цій частині до негайного виконання.

Виконавчий лист пред`явлено для виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.07.2016 ВП №51707322 відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови суду за виконавчим листом, виданим Львівським окружним адміністративним судом 29.03.2016 у справі №813/7679/14.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано до суду заяву про встановлення способу виконання судового рішення в адміністративній справі №813/7679/14. В обґрунтування заяви державний виконавець зазначив про неможливість виконання рішення суду у цій справі у зв`язку із припиненням і ліквідацією Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, інформацію про що внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відсутня посада начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, на яку рішенням суду поновлено ОСОБА_1 .

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2017 у задоволенні заяви старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про встановлення способу виконання судового рішення в адміністративній справі №813/7679/14 відмовлено.

Наказом Міністерства юстиції України від 28.10.2020 №3275/к відповідно до ухвали до ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 у справі №813/7679/14, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі №876/6577/16, скасовано наказ міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 », Державному секретарю Богачовій О.В. доручено вжити заходів щодо поновлення ОСОБА_1 з 28.10.2014 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Наказом Міністерства юстиції України від 28.10.2020 №3276/к відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 у справі №813/7679/14, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі №876/6577/16, постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14, наказу Міністерства юстиції України від 28.10.2020 №3275/к «Про скасування наказу» ОСОБА_1 з 28.10.2014 поновлено на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Приписами статті 235 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України) обумовлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Тобто, час вимушеного прогулу становить період, який починається з дня, наступного після незаконного звільнення, та закінчується днем винесення рішення про поновлення.

Як встановлено судом вище, наказом Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » її звільнено з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області 27.10.2014, а постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14, залишеною без змін за наслідками її апеляційного та касаційного перегляду, ОСОБА_1 з 28.10.2014 поновлено на посаді, і в цій частині указане рішення суду допущене до негайного виконання. Відтак, у зв`язку з протиправним звільненням позивачка у період з 28.10.2014 по 29.03.2016, вимушено не працювала, і цей період є періодом її вимушеного прогулу. При цьому вини позивачки у тому, що її вимушений прогул тривав понад 1 рік судом не встановлено. З огляду на викладене у суду наявні підстави для стягнення на її користь середнього заробітку на весь час вимушеного прогулу у зв`язку з протиправним звільненням.

З матеріалів справи, зокрема з розрахункових листів за січень 2014 року - жовтень 2014 року, вбачається, що заробітну плату позивачці нараховувало та виплачувало Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, яке у подальшому реорганізоване в Західне управління юстиції.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що середній заробіток за вищевказаний період вимушеного прогулу підлягає стягненню на користь позивачки саме із Західного управління юстиції (м.Львів).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 24 названого Закону виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі також - Порядок №100), у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно з довідкою Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 30.06.2016 №462 середньомісячна заробітна плата позивачки станом на дату звільнення становила 3 186,47 грн., а середньоденна - 151,74 грн. без врахування податків і зборів.

Відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 28.12.2016 №29967/0/1-16/04-16/ станом на вересень 2014 року посадовий оклад позивачки становив 1 440,00 грн., а з 01.12.2015 та до моменту ліквідації територіальних управлінь юстиції згідно із шатним розписом районних, міських, міськрайонних управлінь юстиції від 29.02.2016 посадовий оклад за посадою начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції становив 1 800,00 грн.

При цьому судом встановлено, що 23.05.2016 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №1000044 внесено запис про припинення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

За змістом пункту 10 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення.

Отже, коефіцієнт коригування заробітної плати повинен розраховуватися шляхом ділення посадового окладу, встановленого працівникові після підвищення, на посадовий оклад, який був у працівника до підвищення.

Зважаючи на те, що з 01.12.2015 посадовий оклад за посадою, яку обіймала позивачка, збільшено до 1 800,00 грн., то коефіцієнт коригування її заробітку становить 1,25 (1 800,00 грн. : 1 440,00 грн. = 1,25).

Отже, з 01.12.2015 середньомісячний заробіток позивачки становить 3 983,09 грн. (1,25 х 3 186,47 грн. = 3 983,09 грн.), а середньоденний - 189,68 грн. (1,25 х 151,74 грн. = 189,68 грн.).

Беручи до уваги вищевикладене, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який належить стягнути із Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) на користь позивачки становить 57 320,20 грн., зокрема:

1) 41 576,76 грн. за період вимушеного прогулу з 28.10.2014 по 30.11.2015, тобто 274 робочих днів.

При цьому: у 2014 році: у жовтні - 4 р.д., у листопаді - 20 р.д., у грудні - 23 р.д., у 2015 році: у січні - 20 р.д., у лютому - 20 р.д., у березні - 21 р.д., у квітні - 20 р.д., у травні - 18 р.д., у червні - 20 р.д., у липні - 23 р.д., у серпні - 20 р.д., вересні - 22 р.д., у жовтні - 22 р.д., у листопаді - 21 р.д.;

274 робочих днів х 151,74 грн. середньоденний заробіток = 41 576,76 грн.;

2) 15 743,44 грн., за період вимушеного прогулу з 01.12.2015 по 29.03.2016, тобто 83 робочих дні.

При цьому у грудні 2015 року - 23 р.д., у 2016 році: у січні - 20 р.д., у лютому - 20 р.д., у березні - 20р.д.;

83 робочих дні х 189,68 грн. середньоденний заробіток = 15 743,44 грн.

Суд не бере до уваги розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, наданий позивачкою, оскільки він виконаний невірно через помилкове застосування нею для розрахунку посадових окладів за посадою начальника управління Головного територіального управління юстиції у Львівській області згідно з штатними розписами за 2015-2019 роки, тоді як судом встановлено, що з 01.12.2015 та до моменту ліквідації територіальних управлінь юстиції згідно із шатним розписом районних, міських, міськрайонних управлінь юстиції від 29.02.2016 посадовий оклад за посадою начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції становив 1 800,00 грн., а 23.05.2016 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №1000044 внесено запис про припинення Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. Отже, після цього посадовий оклад за посадою, яку обіймала позивачка до звільнення, не підвищувався.

Крім того, судом встановлено, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2018 в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку з 28.10.2014 по 29.03.20' 6 за час вимушеного прогулу в сумі 54 615,60 грн. судом видано виконавчий лист від 31.08.2018.

У зв`язку зі скасуванням постановою Верховного Суду від 19.08.2020 указаного вище судового рішення учасники справи щодо визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, до суду не зверталися.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, листом Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області від 27.09.2018 №6486/13-10/2 указаний виконавчий лист повернуто до суду з відміткою про його виконання, що свідчить про отримання позивачкою коштів вищевказаних коштів розмірі 54 615,60 грн.

За наведених обставин на користь позивачки із Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) підлягає стягненню різниця між середнім заробітком, розмір якого визначений судом у цьому рішенні та становить 57 320,20 грн., та середнім заробітком, що стягнутий на користь позивачки на виконання рішення суду від 27.02.2018 в розмірі 54 615,60 грн., яка (різниця) становить 2 704,60 грн.

Відтак, вимога позивачки про стягнення з відповідача, тобто Міністерства юстиції України, на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 28.10.2014 по 29.03.2016 підлягає частковому задоволенню судом, а саме шляхом стягнення на її користь із Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вказаний період в розмірі 2 704,60 грн.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з доводами позивачки, Головне територіальне управління юстиції у Львівській області при її звільненні не виплатило їй у день звільнення заробітну плату за відпрацьований період з 10.09.2014 по 27.10.2014, а саме за 15 робочих днів у вересні та за 19 робочих днів з жовтні. Тому ці кошти належить стягнути суду з названого відповідача на її користь.

Із табелів обліку робочого часу працівників Самбірського міськрайонного управління юстиції за першу та другу половини вересня 2014 року та за першу і другу половини жовтня 2014 року вбачається, що в період з 10.09.2014 по 27.10.2014 ОСОБА_1 не працювала, а перебувала на лікарняному.

З листа Головного управління юстиції у Львівській області від 22.10.2014 №08-20/1941 слідує, що станом на час направлення цього листа до Міністерства юстиції України, тобто 22.10.2014, інформація про перебування ОСОБА_1 на лікарняному відсутня.

Відповідно до наказу Головного управління юстиції у Львівській області від 18.09.2014 №1489 «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 18.09.2014 « 2039/к «Про припинення державної служби ОСОБА_1 » припинено державну службу ОСОБА_1 на вищевказаній посаді та управлінню фінансового забезпечення вказаного управління доручено провести їй виплату компенсації за невикористані відпустки за відповідні періоди.

У подальшому наказом Міністерства юстиції України від 22.09.2014 №2082/к з 22.09.2014 стосовно ОСОБА_2 призначено службове розслідування, створено комісію з проведення цього службового розслідування та на час його проведення відсторонено її від займаної посади та скасовано накази Міністерства юстиції України від 18.09.2014 №2039/к та від 19.09.2014 №2060/к.

Із акта від 28.10.2014 14:30 год. «Про ознайомлення з наказом Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » також вбачається, що станом на час його складення ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці в Самбірському міськрайонному управлінні юстиції Львівської області.

В листі від 21.08.2017 №17822/0/1-17/10-12 Головне територіальне управління юстиції у Львівській області повідомило Міністерство юстиції про те, що згідно з табелями обліку використання робочого часу працівниками Самбірського міськрайонного управління юстиції за вересень та жовтень 2014 року у ОСОБА_1 всього 7 робочих днів, за які було нараховано та виплачено заробітну плату, решта днів - лікарняний; згідно із автоматизованою системою діловодства ДОК.Проф. 2.0., супровідних листів Самбірського міськрайонного управління юстиції, листки непрацездатності ОСОБА_1 до управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення не надходили.

У свою чергу зі змісту звернення ОСОБА_1 від 15.09.2017 до Міністерства юстиції вбачається, що вона зверталася до названого Міністерства щодо оплати періоду перебування на лікарняному, яке листом від 06.09.2017 №34321/24409-0033-17/14 повідомило її, що листок непрацездатності нею не подано.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази перебування позивачки на робочому місці в період з 10.09.2014 по 27.10.2014. При цьому суд звертає увагу, що відсторонення позивачки від посади, не виключає її обов`язок бути присутньою на робочому місці. Зважаючи на викладене, підстави для стягнення з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь позивачки середнього заробітку за вищевказаний період у суду відсутні.

Вимогу про стягнення коштів за період тимчасової непрацездатності до Головного територіального управління юстиції у Львівській області позивачка не пред`являлася, тому правова оцінка судом дій цього відповідача щодо виплати згаданих коштів не здійснювалася.

До того, ж як вбачається з вищевикладеного, листки непрацездатності ОСОБА_1 за вищевказаний період до Головного територіального управління юстиції у Львівській області не надходили, що виключає можливість здійснення виплат на її користь у зв`язку з перебуванням на лікарняному.

З огляду на викладене вимога позивачки, в якій вона просить суд зобов`язати відповідача-2 нарахувати та виплатити їй заробітну плату з 10.09.2014 по 27.10.2014 або стягнути на її користь середньоденну заробітну плату за цей період є необґрунтованою та задоволенню судом не підлягає.

Крім того, ураховуючи вищевикладене, а також те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14, що набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено її на посаді з 28.10.2014, а наказом Міністерства юстиції України від 28.10.2020 №3276/к на виконання цього рішення суду ОСОБА_1 з 28.10.2014 поновлено на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, у зв`язку з чим позивачка не вважається звільненою з вищевказаної посади, то її позовна вимога про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на її користь середнього заробітку за весь період несвоєчасного з нею розрахунку при звільненні також є необґрунтованою та не підлягає задоволенню судом.

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування пункту 2 наказу Головного управління юстиції у Львівській області від 27.10.2014 №1672/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 », суд виходить із наступного.

Як встановлено судом, наказом Головного управління юстиції у Львівській області від 27.10.2014 №1672/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 27.10.2014 р. №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » на підставі наказу Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 »:

- звільнено ОСОБА_1 , начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, із займаної посади за пунктом 1 статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків (пункт 1);

- управлінню фінансового забезпечення Головного управління юстиції у Львівській області провести виплату компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за відпрацьований період роботи (пункт 2).

Ураховуючи, що наказ Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14, що набрала законної сили, визнано протиправним і скасовано, і на виконання цього судового рішення Міністерство юстиції України наказом від 28.10.2020 №3275/к, поміж іншого, скасувало свій наказ від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 », суд дійшов висновку, що вищевказаний наказ Головного управління юстиції у Львівській області, виданий на підставі протиправного наказу Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 », також є протиправним у повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Керуючись указаною правовою нормою, суд з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача уважає за доцільне вийти за межі вищевказаної позовної вимоги та визнати в цілому вищевказаний наказ Головного управління юстиції у Львівській області протиправним і скасувати його.

Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Частиною другою статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною другою статті 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України встановлено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.04.2021 у справі №461/1303/19, від 30.04.2020 у справі №260/1424/18.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Як встановлено судом, постанова Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 28.10.2014 була допущена до негайного виконання. Зі змісту указаного судового рішення можна дійти висновку, що розгляд справи розгляд справи №813/7679/14 відбувався у відкритому судовому засіданні, зокрема за участі представника відповідача Міністерства юстиції України. Отже, представник відповідача був присутній при оголошенні судового рішення, тому відповідач знав про проголошення цього рішення і необхідність його негайного виконання.

Окрім того, Львівським окружним адміністративним судом у той же ж день видано виконавчий лист від 29.03.2016 щодо виконання вищевказаного рішення в частині, допущеній до негайного виконання.

Проте, фактичне виконання Міністерством юстиції України вищевказаного рішення суду відбулося лише 28.10.2020 шляхом видання названим Міністерством наказу від 28.10.2020 №3276/к «Про поновлення», яким ОСОБА_1 з 28.10.2014 поновлено на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Зважаючи на вищевикладене, суд уважає, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням Міністерством юстиції України постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14 з нього підлягає стягненню на користь позивачки середній заробіток за весь період невиконання цього рішення з 30.03.2016 по 27.10.2020, що складає 1 145 робочих днів, а саме:

- у 2016 році - 191 р.д., в т.ч. у березні - 2, у квітні - 21, у травні - 19, у червні - 20, у липні - 21, у серпні - 22, у вересні - 22, у жовтні - 20, у листопаді - 22, у грудні -22;

- у 2017 році - 249 р.д.;

- у 2018 році - 250 р.д.;

- у 2019 році - 250 р.д.;

- у 2020 році - 205 р.д., в т.ч. у січні - 21, у лютому - 20, у березні - 21, у квітні - 21, у травні - 19, у червні -20, у липні - 23, серпні - 20, у вересні - 22 , у жовтні - 18.

Як встановлено судом, середньоденний заробіток позивачки за посадою, яку вона обіймала до звільнення, з 01.12.2015 становить 189,68 грн., тому середній заробіток за 1 145 робочих днів складає 217 183,60 грн. (1 145 р.д. х 189,68 грн. = 217 183,60 грн.).

Як зазначено вище, Окружний адміністративний суд міста Києва на виконання рішення від 27.02.2018 у цій справі в частині стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14 за період з 30.03.2016 по 27.02.2018 в сумі 73 138,68 грн. видав виконавчий лист від 31.08.2018

У зв`язку зі скасуванням постановою Верховного Суду від 19.08.2020 вищевказаного судового рішення учасники справи щодо визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, до суду не зверталися. При цьому у суду відсутня інформація про його виконання Міністерством юстиції України.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення з Міністерства юстиції України за час затримки невиконання вищевказаного судового рішення за період з 30.03.2016 по 27.10.2020 є обґрунтованою та підлягає задоволенню судом, шляхом стягнення з Міністерства юстиції України середньоденного заробітку в розмірі 217 183,60 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, тому підлягають до часткового задоволення судом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 74,08 грн., що підтверджується квитанцією від 23.01.2015 №169.

Водночас підлягає задоволенню вимога позивачки про повернення їй надлишково сплаченого судового збору у зв`язку зі зменшенням позовних вимог, а саме виключенням із переліку її позовних вимог відповідно до заяви від 06.12.2017 позовної вимоги про відшкодування відповідачами моральної шкоди.

Згідно з пунктом 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі зменшення розміру позовних вимог за клопотанням особи, яка його сплатила повертається сума судового збору.

При уточненні (зменшенні) позовних вимог відповідно до заяви від 06.12.2017 позивачка виключила позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, за звернення з якою до суду сплатила судовий збір в розмірі 1 827,00 грн., що підтверджується квитанцією від 12.02.2015 №31.

Судом також встановлено, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2018 у цій справі в частині, що стосується присудження ОСОБА_1 судових витрат в сумі 1 827,00 грн., названий суд видав виконавчий лист від 31.08.2018.

У зв`язку зі скасуванням постановою Верховного Суду від 19.08.2020 вищевказаного судового рішення учасники справи щодо визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, до суду не зверталися. При цьому у суду відсутня інформація про його виконання Міністерством юстиції України.

Ураховуючи вищевикладене, судовий збір в розмірі 1 827,00 грн. підлягає поверненню позивачці з Державного бюджету України.

Разом з тим не підлягає задоволенню судом вимога позивачки про відшкодування їй витрат, понесених у зв`язку з апеляційним розглядом даної справи.

За змістом частини першої та другої статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Пунктом 1 частини 5 статті 296 КАС України визначено, що до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Так, при зверненні до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2015 про повернення позовної заяви у цій справі позивачка сплатила судовий збір в розмірі 60,90 грн., що підтверджується квитанцією від 11.03.2015.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015 вищевказану апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2015 скасовано, а справу №826/1444/15 направлено для продовження розгляду до вказаного суду. Однак, питання про відшкодування позивачці судових витрат в розмірі 60,90 грн. у зв`язку із задоволенням її апеляційної скарги апеляційним судом не вирішено.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 206 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла станом на час винесення Київським апеляційним адміністративним судом від 19.05.2015 у даній справі, ухвала суду апеляційної інстанції, поміж іншого, складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат.

Зі змісту вказаної правової норми слідує, що вирішення питання розподілу судових витрат за наслідками апеляційного розгляду справи, зокрема й відшкодування апелянту понесених ним судових витрат у разі задоволення його апеляційної скарги, належить до повноважень саме апеляційного суду. У суду першої інстанції такі повноваження відсутні.

Стосовно вимоги позивачки допустити рішення у цій справі до негайного виконання в частині стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Однак, суд не вважає за доцільне застосування наразі указаної правової норми та допустити до негайного виконання рішення суду у цій справі в частині стягнення із Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів ) на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць. Зазначене обґрунтовується тим, що на виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2018 №826/1444/15, виданого на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2018 у даній справі (яке у подальшому скасоване постановою Верховного Суду від 19.08.2020), Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області в безспірному порядку списано з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 54 615,60 грн., тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу за вищевказаний період за винятком коштів у розмірі 2 704,60 грн., які підлягають стягненню відповідно до рішенням суду, винесеного за наслідками нового розгляду справи.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Стягнути із Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) (79000, м.Львів, Львівська область, площа Маркіяна Шашкевича, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 28.10.2014 по 29.03.2016 в розмірі 2 704,60 грн. (дві тисячі сімсот чотири) грн. 60 коп.

Стягнути з Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул.Городецького, 13, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) середній заробіток за період невиконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14 з 30.03.2016 по 27.10.2020 в розмірі 217 183,60 грн. (двісті сімнадцять тисяч сто вісімдесят три) грн. 60 коп.

Визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління юстиції у Львівській області від 27.10.2014 №1672/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 27.10.2014 р. №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 надміру сплачений до Державного бюджету України відповідно до квитанції від 12.02.2015 №31 судовий збір в розмірі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул.Городецького, 13, ) понесені судові витрати в розмірі 37,04 грн. (тридцять сім) грн. 04 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_2 за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) (79000, м.Львів, Львівська область, площа Маркіяна Шашкевича, 1, ) на понесені судові витрати в розмірі 37,04 грн. (тридцять сім) грн. 04 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур