Справа № 320/2943/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року справа №320/2943/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Коздровської К.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач), в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 12.04.2021, просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Київської області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Київській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, відповідно до положень ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 18.06.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (категорія 3), виданим Київською облдержадміністрацією 17.06.1993 року, яке є чинним, не анульовано, не визнано недійсним та не скасовано у встановленому законом та/або судовому порядку.

03.06.2020 у зв`язку із досягненням пенсійного віку ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 12.06.2020 №23 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, оскільки на думку відповідача, згідно наданих документів період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення позивача до 01.01.1993 складає 1 рік 6 місяців 9 днів, тобто не виконується умова проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення - 3 роки до 01.01.1993 року.

24.11.2020 року позивач повторно звернулась до відповідача з заявою для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, рішенням відповідача від 01.12.2020 №23 позивачу повторно, з тих самих підстав відмовлено у призначенні пенсії.

Позивач вважає таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області неправомірним та наголошує, що вона в період з 26.04.1986 по 31.12.1992, за виключенням періоду з 25.05.1986 по 01.06.1988 (період роботи в Росії) та кінець травня, початок червня 1989 року (народження дитини), проживала в смт. Іванків Іванківського району Київської області, тобто виконується умова проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення - 3 роки до 01.01.1993 року. Даний факт підтверджується довідками Іванківської селищної ради від 14.08.2020 №2020 та Комунального підприємства Іванківської селищної ради "ВУЖКГ" від 12.08.2020 №676.

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що обов`язковою умовою призначення позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку на підставі абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є постійне проживання та/або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення (смт. Іванків) не менше 3 років станом на 01.01.1993.

Відповідно до абзацу 6 підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Відповідач пояснює, що згідно наданих документів період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення позивача до 01.01.1993 складає 1 рік 6 місяців 9 днів, тобто не виконується умова проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення - 3 роки до 01.01.1993 року. Згідно наданих документів не підтверджено місце проживання позивачки в період з травня 1989 року по квітень 1992 року, оскільки вона перебувала в декретній відпустці по догляду за дитиною - ОСОБА_2 . Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 від 01.06.1989 зазначено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тащинський Ростовської області РСФСР.

Отже, даних про постійне проживання позивачки станом на 01.01.1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення територіальному органу Пенсійного фонду України не надано. Інших належних доказів проживання та/або роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.1993 до заяви про призначення пенсії не надано.

При цьому, відповідач звертає увагу, що належним чином підтверджений період проживання та/або роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення для цілей зниження пенсійного віку, на який позивач посилається у позовній заяві, складає 1 рік 6 місяців 9 днів, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 відкрито провадження в адміністративній справі №320/2943/21. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання у справі на 11.05.2021 та витребувано докази у справі від сторін.

У судове засідання по справі 11.05.2021 позивачка не з`явилась, подала клопотання, в якому просила суд проводити розгляд даної справи без її участі, неможливість з`явитися в судове засідання пояснила тяжкими життєвими обставинами (смерть сина ІНФОРМАЦІЯ_2 ), позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити.

В судове засідання 11.05.2021 з`явився представник відповідача, однак у зв`язку з відсутністю належних доказів на представництво в суді інтересів відповідача не був допущений до участі у справі.

У зв`язку з тим, що станом на 11.05.2021 до суду не надійшов відзив відповідача на позовну заяву та витребувані судом докази у справі, розгляд справи було відкладено на 25.05.2021.

В судове засідання 25.05.2021 представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, а також відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, протокольною ухвалою суду від 25.05.2021 суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою України, що зареєстрована та проживає з 31.01.1986 в смт. Іванків Київської області, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , виданого Іванківським РВ ГУ МВС України в Київській області 29.04.1996 (а.с.6-8).

Відповідно до довідки Іванківської селищної ради від 14.08.2020 №2020 слідує, що ОСОБА_1 дійсно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 07.01.1986 по 12.01.2000, АДРЕСА_2 з 22.01.2000 і по даний час, підстава: картка облік, будинкова книга (а.с.16).

Згідно з довідкою Комунального підприємства Іванківської селищної ради "Виробниче управління житлово-комунального господарства" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 з 07.01.1986 по 12.01.2000 в смт.Іванків Київської області (а.с.17).

Як слідує з трудової книжки позивача серія НОМЕР_3 в період з 03.02.1986 по 05.05.1986 ОСОБА_1 працювала перукарем в Іванківському райпобуткомбінаті, з 25.05.1986 по 01.06.1988 працювала в Углегорському будинку побуту Тацинського виробничого управління побутового обслуговування населення, 01.06.1986 - звільнена у зв`язку зі зміною місця проживання. Починаючи з 03.06.1988 по 23.10.2000 працювала перукарем в Іванківському райпобуткомбінаті (а.с.11-13).

Відповідно до свідоцтва про народження від 01.06.1989 серії НОМЕР_4 син позивачки - ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тацинський Ростовської області РРФСР (а.с.18).

З наданих позивачем довідки КНП ІРР "Іванківський центр первинної медико-санітарної допомоги" від 07.08.2020 та виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого слідує, що син позивачки ОСОБА_2 перебував під наглядом Іванківської ЦРЛ, починаючи з червня 1989 року по 1993 рік включно (а.с.20-23).

ОСОБА_2 був потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 31.01.1994 року, виданим Київською облдержадміністрацією (а.с.18а).

Як вбачається з матеріалів справи, 17.06.1993 Київська обласна державна адміністрація видала ОСОБА_1 посвідчення громадянина (громадянки), який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986 році (категорія 3) серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Судом встановлено, що 03.06.2020 (повторно - 24.11.2020) позивач зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.66, 91).

За результатами розгляду заяви позивачки, рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України Київської області від 12.06.2020 №23 та від 01.12.2020 №23 відмовлено позивачу у призначенні пенсії з тих підстав, що згідно з наданих документів період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення позивача до 01.01.1993 складає 1 рік 6 місяців 9 днів, тобто не виконується умова проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення - 3 роки до 01.01.1993 року. Згідно з наданих документів не підтверджено місце проживання заявниці в період з травня 1989 року по квітень 1992 року. Обґрунтовуючи своє рішення відповідач вказує на те, що в період з 01.05.1989 року по 29.05.1992 року заявниця перебувала в декретній відпустці по догляду за дитиною. В свідоцтві про народження дитини від 01.06.1989 року зазначено, що дитина заявниці народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тацинський Ростовської області РСФСР. Зазначений населений пункт не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.89-90, 108-109).

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1788-XIІ), умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон №796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.

Згідно з приміткою до цієї норми початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Умови призначення пенсії за віком визначено ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Пенсійний вік для жінок передбачено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та визначається в залежності від дати народження жінки.

Так, згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема:

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

Тобто, до 1 квітня 2020 року право на пенсію за віком мають жінки віком 59 років, а з 1 квітня 2020 року - 59 років і 6 місяців.

В свою чергу, відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій. Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

З огляду на наведене, вказані обставини дають підстави для висновку, що для жінок, які мають право на зниження пенсійного віку на 6 років, вік виходу на пенсію становить 53 роки 6 місяців.

18 червня 2020 року позивачу виповнилося 53 роки 6 місяців.

Частиною першою статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обумовлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Згідно зі статтею 9 Закону №796 (в редакції Закону, яка була чинна на момент видачі позивачці посвідчення категорії 3 серії НОМЕР_1 від 17.06.1993) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 11 Закону №796 до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Статтею 14 Закону №796 передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 15 Закону №796 підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - місцевими Радами народних депутатів на цих територіях.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до статті 65 Закону №796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На час видачі позивачу 17.06.1993 Київською обласною державною адміністрацією посвідчення громадянина (громадянки), який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986 році (категорія 3) серії НОМЕР_1 діяв Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року №501 (постанова втратила чинність згідно з постановою КМУ від 11.07.2018 № 551, далі - Порядок №501).

За визначенням, наведеним у пункті 2 Порядку №501, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 6 Порядку №501 потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше

трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Відповідно до пункту 10 Порядку №501 видача посвідчень провадиться: громадянам, які постійно проживають або працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 6).

З аналізу наведених норм слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення 3 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Закону №796, є відповідне посвідчення. Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 20.02.2018 у справі №599/564/17, постанові від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, постанові від 21.11.2019 у справі №572/47/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення у 1986 р. надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, у тому числі, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Судом встановлено, що 17.06.1993 Київська обласна державна адміністрація видала позивачу посвідчення громадянина (громадянки), який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986 році (категорія 3) серії НОМЕР_1 .

Суд наголошує, що Закон №796-XII надає особам право на отримання пенсії зі зниженням віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років як особі, яка постійно проживала або постійно проживала чи постійно працювала або постійно працювала у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вона за станом на 1 січня 1993 року прожила або відпрацювала у цій зоні не менше 3 років.

Як встановлено судом, відповідно до довідки Іванківської селищної ради від 14.08.2020 №2020 слідує, що ОСОБА_1 дійсно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 07.01.1986 по 12.01.2000, АДРЕСА_2 з 22.01.2000 і по даний час, підстава: картка облік, будинкова книга (а.с.16).

Згідно з довідкою Комунального підприємства Іванківської селищної ради "Виробниче управління житлово-комунального господарства" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 з 07.01.1986 по 12.01.2000 в смт.Іванків Київської області (а.с.17).

Як слідує з трудової книжки позивача серія НОМЕР_3 в період з 03.02.1986 по 05.05.1986 ОСОБА_1 працювала перукарем в Іванківському райпобуткомбінаті, з 25.05.1986 по 01.06.1988 працювала в Углегорському будинку побуту Тацинського виробничого управління побутового обслуговування населення, 01.06.1986 - звільнена у зв`язку зі зміною місця проживання. Починаючи з 03.06.1988 по 23.10.2000 працювала перукарем в Іванківському райпобуткомбінаті (а.с.11-13).

Відповідно до свідоцтва про народження від 01.06.1989 серії НОМЕР_4 син позивачки - ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тацинський Ростовської області РРФСР (а.с.18).

З наданих позивачем довідки КНП ІРР "Іванківський центр первинної медико-санітарної допомоги" від 07.08.2020 та виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого слідує, що син позивачки ОСОБА_2 перебував під наглядом Іванківської ЦРЛ, починаючи з червня 1989 року по 1993 рік включно (а.с.20-23).

ОСОБА_2 був потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 31.01.1994 року, виданим Київською облдержадміністрацією (а.с.18а).

Згідно постанови Кабінету Міністрів УРСР "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.07.1991 №106, смт. Іванків Київської області віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

03.06.2020 та 24.11.2020 ОСОБА_1 зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України Київської області, із заявами про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Проте, пенсійним органом відмовлено позивачу у призначенні вказаної пенсії, посилаючись на те, період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення позивача до 01.01.1993 складає 1 рік 6 місяців 9 днів, тобто не виконується умова проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення - 3 роки до 01.01.1993 року.

Відмовляючи в призначенні пенсії відповідач вказує на те, що в період з 01.05.1989 року по 29.05.1992 року позивач перебувала в декретній відпустці по догляду за дитиною. В свідоцтві про народження дитини від 01.06.1989 року зазначено, що дитина заявниці народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тацинський Ростовської області РСФСР.

Отже, відповідач наголошує, що згідно наданих документів зазначений населений пункт Ростовської області не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

На виконання ухвали від 23.03.2021 року по справі №320/2943/21 ОСОБА_1 надані суду письмові пояснення від 07.05.2021 про періоди та місця проживання позивача в період з 26.04.1986 по 31.12.1992.

З наданих пояснень слідує, що відповідно до довідки Іванківської селищної ради від 14.08.2020 року №2020 та довідки Комунального підприємства Іванківської селищної ради "ВУЖКГ" від 12.08.2020 року №676 в період з 26.04.1986 по 31.12.1992 року позивач була зареєстрована в АДРЕСА_1 . В період з 07.01.1986 року до 25.05.1986 року позивач фактично проживала за зареєстрованим місцем проживання та в даний період працювала перукарем в Іванківському райпобуткомбінаті, що підтверджується копією трудової книжки.

З 25.05.1986 року позивач тимчасово виїхала до Росії, де працювала в Углегорському будинку побуту по 01.06.1988 року. 01.06.1988 року у зв`язку зі зміною місця проживання була звільнена з Углегорського будинку побуту.

Також, позивач пояснила, що починаючи з 03.06.1988 по 31.12.1992 року (включно) позивач проживала в смт. Іванків та працювала перукарем в Іванківському райпобуткомбінаті. На час декретної відпустки та після народження дитини - ОСОБА_2 , вона фактично проживали в смт. Іванків, і лише на час народження дитини проживала в Ростовській області РСФСР (кінець травня, початок червня 1989 року) .

Таким чином, підсумовуючи вище наведене, в період з 26.04.1986 по 31.12.1992 року, за виключенням періоду з 25.05.1986 по 01.06.1988 (період роботи в Росії) та кінець травня, початок червня 1989 року (народження дитини), позивач проживала в смт. Іванків Іванківського району Київської області.

Досліджені у сукупності докази у справі свідчать, що період проживання позивача в смт. Іванків (в зоні гарантованого добровільного відселення) до 01.01.1993 становить більше чотирьох років, тобто вимога закону, щодо проживання у зоні гарантованого добровільного відселення - 3 роки до 01.01.1993 року, позивачем дотримана.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 (шість) років.

В свою чергу рішення Головного управління Пенсійного фонду України Київської області від 12.06.2020 №23 та від 01.12.2020 №23 про відмову у призначенні пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку, згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, що працювала або проживала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993, є протиправними.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною першою статті 77 КАС України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у яких обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії виражені у формі рішень Головного управління Пенсійного фонду України Київської області від 12.06.2020 №23 та від 01.12.2020 №23 про відмову у призначенні пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку належним та ефективним способом захисту порушеного права в такому випадку є визнання протиправними та скасування таких рішень.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 5 КАС України адміністративний позов може містити вимогу про зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

За приписами пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Аналізуючи дані положення Кодексу, можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Приймаючи до уваги встановлення судом протиправності рішень про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зменшенням пенсійного віку як особі, що працювала або проживала в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про зобов`язання Головне управління Пенсійного Фонду України у Київській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, відповідно до положень ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Щодо дати призначення вказаної пенсії, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У пункті 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 встановлено, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

З матеріалів справи слідує, що першу заяву про призначення пенсії позивачем подано 03.06.2020, звернувшись до Головного управління ПФУ у Київській області, тобто раніше дня досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку, а саме 53 роки 6 місяців (18.06.2020).

В такому випадку пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 19 червня 2020 року.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір на суму 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 17.02.2021 №72239, який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

Приймаючи до уваги обставини справи, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, яке є суб`єктом владних повноважень, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, з таким розрахунком, щоб суб`єкт владних повноважень мав реальну можливість виконати судове рішення у визначений законом і цим рішенням спосіб з урахуванням об`єктивних обставин.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255, 382 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 12.06.2020 №23 та від 01.12.2020 №23 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на пільгових умовах, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 04071, м.Київ, вул. Ярославська, 40) призначити та виплачувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, відповідно до положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 19 червня 2020 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40).

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Київській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дати набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 24.06.2021 р.

Суддя Кушнова А.О.