Справа № 754/9218/21
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 754/9218/21
У Х В А Л А

Іменем України

23 червня 2021 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду м.Києва Клочко І.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій, в якому просить визнати протиправними дії поліцейських Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції під час складання відносно нього протоколу за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя, дослідивши матеріали адміністративного позову, дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, виходячи з наступного.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 просить суд визнати протиправними дії поліцейських Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції під час складання відносно нього протоколу за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

За наслідками розгляду відповідних матеріалів суддя дійшов таких висновків.

Згідно пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України(далі -КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Суд відкриває провадження у справі, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлені КАС України.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами пункту 19 статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Згідно статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За вимогами статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 Кодексу про адміністративні правопорушення України (далі -КУпАП) у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) щодо статті 130 ч.1 КУпАП.

Виходячи з аналізу вказаних норм суддя дійшла висновку, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Разом з тим суддя наголошує, що дії щодо складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1ст. 130 КУпАП не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання незаконними дій щодо складання цього протоколу про адміністративне правопорушення, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення не має обов`язкового характеру і не набуває статусу рішення у розумінні статті 19 КАС України, а отже, і позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо складання цього протоколу про адміністративне правопорушення не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тлумачення поняття: «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства», наведено у правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 22 березня 2018 року в справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року в справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року в справі № 9901/497/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що поняття: «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства», необхідно розуміти в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Крім цього, спір у даній справі не є адміністративним, оскільки відповідач при складанні протоколу про адміністративне правопорушення здійснював не публічно-владні управлінські функції, а процесуальні дії, оцінка яким надається під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 року у справі № 760/32894/18.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що дії щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення не створюють безпосередньо для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків, спір щодо цих дій не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому суддя дійшов висновку про відмову у відкриті провадження у справі.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №465/5648/17 (провадження №К/9901/49282/18).

Згідно п.1ч.1ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Оскільки дії відповідача щодо складання Протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для позивача та не порушують його права, то окремо від Постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності такий протокол не оскаржуються.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 10 липня 2020 року у справі №420/647/19.

Також, 17 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справ № 760/16551/18, адміністративне провадження №К/9901/18855/19 (ЄДРСРУ № 86989693) та від 02 жовтня 2019 року у справі № 760/32894/18, адміністративне провадження №К/9901/25082/19 (ЄДРСРУ № 84676576) досліджував питання щодо судового оскарження протоколу патрульної поліції, окремо від рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Верховний Суд прийшов до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Подібний висновок вже був висловлений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17(ЄДРСРУ № 81014004) та від 19 червня 2019 року у справі № 638/3490/18(ЄДРСРУ № 82738728).

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, вважаю, що наявні підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Керуючись ст.ст.170, 248, 256 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя