Справа № 280/103/21
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
23 червня 2021 року Справа № 280/103/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого Стрельнікової Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі відповідач ), в якому просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 2005 року по 2016 рік.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (3 прикордонний загін імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 2005 року по 2016 рік.

-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (93120, проспект Перемоги, 58, м. Лисичанськ, Луганська область, ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2005 року по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 27.11.2020.

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (3 прикордонний загін імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2005 року по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 27.11.2020;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік у розмірі, що не перевищує його місячного грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (3 прикордонний загін імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік у розмірі, що не перевищує його місячного грошового забезпечення.

Свої вимоги позивач мотивував тим, він , починаючи з 21.09.2005 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України. 20.11.2017 Позивач, отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 . Відповідно до витягу з наказу Начальника 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №838-ОС від 27.11.2020 позивача старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби за підпунктом «а» у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу» в запас без права носіння військової форми одягу. Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу Відповідач не провів з ним зрахунків: виплати індексації грошового забезпечення за період з 2005 року по 2016; виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2005 року по 2016 рік; виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, яка порушує його конституційні права та гарантії на належний соціальний захист.

Ухвалою суду від 22.01.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. 9802 від 17.02.2021) , в якому заперечує проти позову в повному обсязі та зазначає, що позивач прибув для подальшого проходження служби з Бердянського прикордонного загону та наказом від 21.05.2020 №330-00 зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення. Так зазначають, що військова частина НОМЕР_1 нарахувала та виплатила індексацію грошового забезпечення позивачу. Крім того зазначили, що Постанова №702 прийнята 01.08.2012, тому відпустки надавались саме з дати прийняття Постанови №702. Так, Бердянський прикордонний загін повідомив відповідача, що позивач використав належну йому відпустку у кількості 6 діб за 2012 рік у 2013 року. Відповідно до витягу з послужного списку від 11.02.2021 позивач проходив службу на посадах інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника 3 відділення інспекторів прикордонної служби 2 мобільної прикордонної застави (на автомобілях) (10.09.2014-26.11.014), інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника відділення технічних засобів охорони державного кордону (26.11.2014 по 06.02.2015), старшого розвідника- оператора відділення розвідки ОБПК «Бердянськ» (06.02.2015-01.06.2017), які відповідно до Переліку 702 (додаток 4 до Постанови 702) не передбачають надання відповідних відпусток. Щодо матеріальної допомоги, зазначили, що Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 р. за № 854/32306, затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі також - Інструкція № 558). Так, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги щороку встановлюється Адміністрацією Держприкордонслужби виходячи з наявного фонду грошового забезпечення. Адміністрацією Державної прикордонної служби роз`яснено випадки, в яких необхідно розглядати питання виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань в першочерговому порядку, (розпорядження АДПСУ від 26.03.2020 №Т/116- 2327). У зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань на виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань протоколом №47 від 30.11.2020 Комісія вирішила не виплачувати військовослужбовцям матеріальну допомогу на вирішення соціально - побутових питань за 2020 рік, в тому числі позивачу. Зазначає, що діяли відповідно до умов чинного законодавства та в межах наданих повноважень. В задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , починаючи з 21.09.2005 по 28.11.2020 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 .

20.11.2017 ОСОБА_1 , отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 ( а.с.22).

Позивач прибув для подальшого проходження служби з Бердянського прикордонного загону та наказом від 21.05.2020 №330-0С зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення (а.с.53).

Відповідно до витягу з наказу Начальника 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №838-ОС від 27.11.2020 позивача старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу» в запас без права носіння військової форми одягу.

Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу Відповідач не провів з позивачем розрахунків: виплати індексації грошового забезпечення за період з 2005 року по 2016; виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2005 року по 2016 рік; виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік.

Не погоджуючись із вказаною бездіяльністю позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців-діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Частинами 2 та 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

При цьому, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення та порядок її проведення визначений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до статті 1 якого індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 1 цього Закону, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Статтею 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

За приписами статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078).

Згідно із пунктом 1-1 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Отже, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Крім того на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Так, судом встановлено, що позивач прибув для подальшого проходження служби з Бердянського прикордонного загону наказом від 21.05.2020 № 330-ОС , зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення відповідача.

Згідно довідки Бердянського прикордонного загону відповідно до від 16.11.2020 №Т/11-6960 про розрахунок індексації про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення. ОСОБА_1 виплачено індексацію грошового забезпечення 01.01.2015 по 31.05.2020 (ВЧ 1491) ( а.с. 49).

Згідно розрахункового листа від 172 від 01.02.2021 Відповідачем позивачу була виплачена індексація при надходженні бюджетного фінансування 15.12.2020 (а.с. 54).

Отже, відповідач за період зарахування позивача до списків особового складу всіх види забезпечення відповідача (21.05.2020 по 28.11.2020) виплатив ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо невиплати відповідачем грошової компенсації за невикористані позивачем календарні дні додаткової відпустки, за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2005 року по 2016 рік, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (далі - Закон).

Згідно із статтями 1, 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових І соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Порядок надання відпустки про яку зазначено в позові визначено ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постановою КМУ №702 від 01.08.2012 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово- емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах» (далі - Постанова №702).

Відповідно до ч. 4 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово- емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Пунктом 1 Порядку №702 передбачено, що щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі - додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо.

Також, слід зазначити, що, грошова компенсація повинна бути розрахована відповідно до фактичного часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах, оскільки позивач проходив не повний календарний рік на цих посадах (п. 11 Порядку №702).

В п. 12 Порядку №702 зазначено, що якщо військовослужбовець проходив службу в різних умовах, на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на щорічну додаткову відпустку різної тривалості, підрахунок часу виконання обов`язків військової служби проводиться окремо за кожною умовою (посадою). У разі коли військовослужбовець має право на додаткову відпустку за різними підставами, надання такої відпустки проводиться за однією з них за бажанням військовослужбовця.

Додатком №4 Постанови №702 визначено перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та Інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, а саме: у відділеннях інспекторів прикордонної служби, у відділення (групах) дільничних інспекторів прикордонної служби, на контролерських постах, у відділення (групах) технічних засобів охорони державного кордону, у кінологічних відділеннях (групах), у відділеннях (групах) силової підтримки, у відділеннях малих прикордонних катерів, на прикордонних постах, у відділеннях активних заходів по боротьбі з наркотрафіком, на радіотехнічних постах, у відділеннях застосування системи оптико електронного спостереження, у прикордонних оперативно - розшукових відділеннях (групах).

Згідно відповіді Бердянського прикордонного загону від 09.02.2021 №12/722 за запит відповідача, Бердянський прикордонний загін повідомив, що позивач використав належну йому відпустку у кількості 6 діб за 2012 рік у 2013 року (а.с.51) .

Також, суд звертає увагу, що що позивач просить грошову компенсацію за період з 2005 року, проте як Постанова №702 прийнята 01.08.2012, а тому відпустки надавались саме з дати прийняття Постанови №702.

Відповідно до витягу з послужного списку від 11.02.2021 позивач проходив службу на посадах інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника 3 відділення інспекторів прикордонної служби 2 мобільної прикордонної застави (на автомобілях) (10.09.2014-26.11.014), інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника відділення технічних засобів охорони державного кордону (26.11.2014 по 06.02.2015), старшого розвідника- оператора відділення розвідки ОБПК «Бердянськ» (06.02.2015-01.06.2017), які відповідно до Переліку 702 (додаток 4 до Постанови 702) не передбачають надання відповідних відпусток.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідач діяв до вимог законодавства і в межах наданих повноважень, а тому суд не вбачає підстав для задоволення цієї частини позовних вимог.

Щодо позовних вимог не виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань за 2020 рік, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 р. №878 затверджене Положення про Міністерство внутрішніх справ України, згідно якого Міністерство внутрішніх справ України (МВС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах, серед іншого, захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за № 854/32306, затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі також - Інструкція № 558).

Так, позивач в позовній заяві посилається на спеціальне законодавство на Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, проте суд звертає увагу, що позивач проходив військову службу не у складі Збройних Сил України, а у складі Державної прикордонної служби.

Спірні правовідносини регулюють на положення Інструкції 558, як спеціальні норми законодавства.

Відповідно до п.п. 1,2,3 п. 6 розділу IV матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань:

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги щороку встановлюється Адміністрацією Держприкордонслужби виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцю на підставі рапорту, який подається за командою.

Питання щодо виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям розглядаються комісією, склад якої затверджується наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби.

Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується начальником (командиром) органу Держприкордонслужби, і разом з рапортами військовослужбовців передається до фінансово-економічного підрозділу для виплати матеріальної допомоги.

Матеріальна допомога військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби або органом, у якому військовослужбовець перебуває на фінансовому забезпеченні.

Розмір матеріальної допомоги визначається на день затвердження протоколу.

Адміністрацією Державної прикордонної служби роз`яснено випадки, в яких необхідно розглядати питання виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань в першочерговому порядку, а саме: смерті дружини (чоловіка), дітей, батьків військовослужбовця; порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичним документами (виписний епікріз, довідка про захворювання, постанова ВЛК); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СШД, вірусний гепатит В,С, коронавірусну хворобу; вибуття на довгострокову реабілітацію (більше одного місяця поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, сердцево-судинної системи, опорно-рухомого апарату та інших захворювань органів і систем, що потребують лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів. В решті випадків розгляд питань щодо виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань здійснювати в межах фонду грошового забезпечення, у разі виділення на зазначені цілі асигнувань (розпорядження АДПСУ від 26.03.2020 №Т/116- 2327). Розпорядження вищих штабів є обов`язковим до виконання. ( а.с. 50).

Позивач рапортом від 27.10.2020 (вх. 25381р від 04.11.2020) звернувся до начальника загону щодо виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань, проте жодних підтверджуючих документів стосовно погіршення стану здоров`я до рапорту не додано ( а.с. 47).

Протоколом №47 від 30.11.2020 Комісія вирішила не виплачувати військовослужбовцям матеріальну допомогу на вирішення соціально - побутових питань за 2020 рік, в тому числі ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань на виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань (а.с. 57).

Таким чином, відповідач діяв відповідно до умов чинного законодавства та в межах наданих йому повноважень.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовної заяви розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (3-го прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України імені Героя України Євгенія Пікуса) (93120, Луганська область, м. Лисичанськ, просп. Перемоги, 58, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова