Справа № 200/4668/21
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 р. Справа№200/4668/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Галатіної О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, Донецька область, м. Бахмут, вул. Перемоги, буд. 53, 84500) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначив, що він звернувуся до відповідача через Веб - портал пенсійного фонду із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах згідно ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак рішенням відповідача № 99 від 18.02.2021 року відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах, мотивуючи відмову тим, що надані додатково позивачем довідки на підтвердження пільгового характеру роботи видані підприємствами, які зареєстровані на території не підконтрольній українській владі, а відтак, не створюють правових наслідків. Таким чином, зазначені у довідках періоди роботи позивача на підприємствах в м. Сніжне, відповідач не враховує до загального та пільгового стажу позивача і у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу відмовляє позивачу у переведенні пенсії ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах. Позивач вважає рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року прийнято до розгляду позовну та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без повідомлення (виклику) сторін.

17 травня 2021 року на даресу суду надійшов відзив на адміністративний позов відповідно до якого відповідач зокрема, зазначає, що довідки, що підтверджують пільговий характер роботи позивача, надані до заяви про переведення з пенсії по інвалідность на пенсію за віком на пільгових умовах, розгляду не підлягають, осікільки видані підприємствами, які зареєстровані на території не підконтрольній українській владі та не створюють правових наслідків. Вважає, що управління діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України за Законами України, а тому, права позивача не були порушені, у зв`язку з чим слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 22 червня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , є громадянином України відповідно до паспорту громадянина України сер. НОМЕР_2 , є тимчасово переміщеною особою, відповідно до довідки від 09.06.2017 року № . Перебуває на обліку в Бахмутсько - Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як отримувач пенсії по інвалідності, що сторонами не оспорюється.

17.02.2021 року через Веб - портал пенсійного фонду звернувся із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах згідно ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до Рішення відповідача № 99 від 18.02.2021 року про відмову в переведенні пенсії з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема, зазначено, що довідки, що надані позивачем до заяви про перехід з одного виду пенсії на інший, від 08.10.2020 № 5228/27, про пільговий характер роботи з 13,08,1990 р. по 09.12.1990 р. в якості електрослюсаря підземного на «Шахте «Заря» ДП «Торезантрацит» (м. Сніжне); від 08.10.2020 № 5224/27, про пільговий характер роботи з 08.01.1990 р. по 30.04.1990 р. в якості учня гірничого підземного на «Шахте «Заря» ДП «Торезантрацит» (м. Сніжне); від 22.07.2014 № 132-36-12-2437, про пільговий характер роботи з 25.12.2002 р. по 17.03.2005 р. в якості прохідника підземного у ДП «Сніжнеантрацит» (м. Сніжне); від 09.10.2020 № 56, про пільювий характер роботи з 16.12.2005 р. по 18.01.2006 р. в якості прохідника у ТОВ «Витрен» (м. Сніжне) розгляду не підлягають, оскільки, відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України» довідки, видані підприємствами, які зареєстровані на території не підконтрольній українській владі, не створюють правових наслідків. Відповідно до наданих документів та даних наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж гр. ОСОБА_1 склав 35 років 11 місяців 10 днів., пільговий стаж за списком №1 - 07 років 08 місяців 08 днів. За таких обставин, прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу - 10 років, та недосягнення встановленого пенсійного віку. Право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно частини 2 ст. 114 Закону гр. ОСОБА_1 набуде за досягнення 53-річного віку, а саме з 13 червня 2024 року.

Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_3 (в частині спірних періодів) позивач працював:

- з 08.01.1990 року по 30.04.1990 року в якості учня гірничого підземного на «Шахте «Заря» ДП «Торезантрацит» з повним робочим днем під землею (запис 1-2);

- з 13.08.1990 року по 09.12.1990 року в якості електрослюсаря на «Шахте «Заря» ДП «Торезантрацит» з повним робочим днем під землею (запис 3-4);

- з 25.12.2002 року по 17.03.2005 року в якості прохідника підземного у ДП «Сніжнеантрацит» 5 розряду (запис 17-18);

- з 16.12.2005 року по 18.01.2006 року в якості прохідника у ТОВ «Витрен» з повним робочим днем під землею (запис 19-20).

Відповідно до довідок від 08.10.2020 № 5228/27 про пільговий характер роботи, позивач працював з 13,08,1990 р. по 09.12.1990 р. в якості електрослюсаря підземного на «Шахте «Заря» ДП «Торезантрацит» (м. Сніжне); від 08.10.2020 № 5224/27, про пільговий характер роботи, позивач працював з 08.01.1990 р. по 30.04.1990 р. в якості учня гірничого підземного на «Шахте «Заря» ДП «Торезантрацит» (м. Сніжне); від 22.07.2014 № 132-36-12-2437, про пільговий характер роботи, позивач працював з 25.12.2002 р. по 17.03.2005 р. в якості прохідника підземного у ДП «Сніжнеантрацит» (м. Сніжне); від 09.10.2020 № 56, про пільювий характер роботи, позивач працював з 16.12.2005 р. по 18.01.2006 р. в якості прохідника у ТОВ «Витрен» (м. Сніжне).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України "Про пенсійне забезпечення".

Як передбачено Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України (його територіальні органи) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2статті 4 КАС Україниїх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до статті 45 зазначеного Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Заява про переведення з одного виду пенсії на інший подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що у відповідності до записів у трудовій книжці позивача (в частині спірних періодів) ОСОБА_1 працював:

- з 08.01.1990 року по 30.04.1990 року в якості учня гірничого підземного на «Шахте «Заря» ДП «Торезантрацит» з повним робочим днем під землею (запис 1-2);

- з 13.08.1990 року по 09.12.1990 року в якості електрослюсаря на «Шахте «Заря» ДП «Торезантрацит» з повним робочим днем під землею (запис 3-4);

- з 25.12.2002 року по 17.03.2005 року в якості прохідника підземного у ДП «Сніжнеантрацит» 5 розряду (запис 17-18);

- з 16.12.2005 року по 18.01.2006 року в якості прохідника у ТОВ «Витрен» з повним робочим днем під землею (запис 19-20).

Отже, належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою підтверджується, що ОСОБА_1 має право на включення до загального та пільгового стажу періодів роботи з 08.01.1990 року по 30.04.1990 року в якості учня гірничого підземного на «Шахте «Заря» ДП «Торезантрацит» з повним робочим днем під землею; з 13.08.1990 року по 09.12.1990 року в якості електрослюсаря на «Шахте «Заря» ДП «Торезантрацит» з повним робочим днем під землею; з 25.12.2002 року по 17.03.2005 року в якості прохідника підземного у ДП «Сніжнеантрацит» 5 розряду; з 16.12.2005 року по 18.01.2006 року в якості прохідника у ТОВ «Витрен» з повним робочим днем під землею, без надання відповідних довідок.

Разом з тим, при розгляді довідок про підтвердження пільгового стажу ОСОБА_1 , установа відповідача посилається на те, що документи видані підприємствами, які зареєстровані на не підконтрольній українській владі території та не створюють правових підстав.

Суд наголошує, що на практиці Міжнародного суду ООН щодо окупованих територій сформульовані висновки («намібійські винятки»), згідно яких документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження права громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року, § 142).

З огляду на принципи, сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, суд приймає до уваги інформацію викладену в документах, що видані органами, підприємствами, установами та організаціями, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, оскільки їх неприйняття та невизнання веде за собою порушення прав громадян.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірне рішення № 99 від 18.02.2021 року прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката застосовується судом виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За приписами частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 3.6. Договору № 38 від 12 березня 2021 року про надання правничої допомоги розмір гонорару, який клієнт сплачує гонорар у день укладення договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що витрати на правничу допомогу складаються у сумі 3000 грн., відповідно до договору про надання правової допомоги № 38 від 12 березня 2021 року.

Вказані витрати документального підтверджені зокрема розрахунковою квитанцією № 38/03 від 12 березня 2021 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом був сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 6ЕРН-4С06-26ХВ-ССН7 від 20.04.2021 року.

Таким чином, з урахуванням висновку про задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, Донецька область, м. Бахмут, вул. Перемоги, буд. 53, 84500) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 18.02.2021 року № 99 про відмову в переведенні пенсії з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Бахмутсько - Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах згідно ч. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 17.02.2021 року з зарахуванням ОСОБА_1 до його пільгового стажу за списком №1 періоди роботи з 08.01.1990 року по 30.04.1990 року в якості учня гірничого підземного на «Шахте «Заря» ДП «Торезантрацит» з повним робочим днем під землею; з 13.08.1990 року по 09.12.1990 року в якості електрослюсаря на «Шахте «Заря» ДП «Торезантрацит» з повним робочим днем під землею; з 25.12.2002 року по 17.03.2005 року в якості прохідника підземного у ДП «Сніжнеантрацит» 5 розряду; з 16.12.2005 року по 18.01.2006 року в якості прохідника у ТОВ «Витрен» з повним робочим днем під землею.

Стягнути за рахунок бюджетник асигнувань Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетник асигнувань Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя О.О. Галатіна