Справа № 240/2325/21
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
24 червня 2021 року м. Житомир справа № 240/2325/21
категорія 112010201
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Капинос О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу державної служби роботу на посадах в органах державної податкової служби України (державної фіскальної служби України), та у призначенні з 05.08.2020 пенсії державного службовця за вислугу років на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, - протиправними;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної cлужби періоди роботи на посадах в органах державної податкової служби України (державної фіскальної служби України), зокрема в Державній податковій інспекції по Житомирській області з 28.04.1992 по 25.11.1996, в Державній податковій адміністрації по Богунському району м. Житомира з 26.11.1996 по 31.12.1996; в Державній податковій адміністрації у м.Житомирі з 03.01.1997 по 16.02.1998; в Державній податковій інспекції у м. Житомирі з 01.05.1998 по 31.08.2000; в Житомирській об`єднаній державній податковій інспекції з 01.09.2000 по 03.04.2006; в Державній податковій інспекції у м. Житомирі з 04.04.2006 по 29.03.2012; в Державній податковій інспекції у м. Житомирі з 30.03.2012 по 01.07.2013; в Житомирській об`єднаній державній податковій інспекції ГУ Міндоходів у Житомирській області з 02.07.2013 по 29.07.2015; в Житомирській об`єднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Житомирській області з 30.07.2015 по 25.04.2017; в Головному управлінні ДФС у Житомирській області з 26.04.2017 по 03.09.2019; в Головному управлінні ДПС у Житомирській області з 04.09.2019 по 16.11.2020;
зобов`язати призначити ОСОБА_1 з 05.08.2020 пенсію державного службовця за вислугу років на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723- XII в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до пунктів 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ та статті 37 Закону України "Про державну службу" від 19.12.1993 № 3723-ХІІ має право на переведення на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", оскільки її стаж державної служби складає більше 20 років. Проте, відповідачем протиправно не враховано до стажу державної служби періоди роботи на посадах державної служби в органах державної податкової служби . Відмову відповідача у призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" позивач вважає незаконною, необґрунтованою, такою, що грубо порушує конституційне право позивача на соціальний захист.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідачем подано відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що станом на 01.05.2016 позивач не мав 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу та на день набрання чинності Законом України "Про державну службу" №899 не займала посаду державної служби.
У відповіді на відзив позивач просить позов задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 з 28.04.1992 по 16.11.2020 працювала на різних посадах в органах державної податкової служби України, а саме: з 28.04.1992 по 25.11.1996 - в Державній податковій інспекції по Житомирській області;
з 26.11.1996 по 31.12.1996 - в Державній податковій адміністрації по Богунському району м. Житомира;
з 03.01.1997 по 16.02.1998 - в Державній податковій адміністрації у м. Житомирі; з 01.05.1998 по 31.08.2000 - в Державній податковій інспекції у м. Житомирі; з 01.09.2000 по 03.04.2006 - в Житомирській об`єднаній державній податковій інспекції;
з 04.04.2006 по 29.03.2012 - в Державній податковій інспекції у м. Житомирі; з 30.03.2012 по 01.07.2013 - в Державній податковій інспекції у м. Житомирі;
з 02.07.2013 по 29.07.2015 - в Житомирській об`єднаній державній податковій інспекції.
з 30.07.2015 позивач працювала на посадах державної служби в Головному управління ДФС у Житомирській області та Головного у правління ДПС у Житомирській області.
16.11.2020 припинена державна служба та позивач звільнена з займаної посади, у зв"язку з скороченням посади внаслідок зміни організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Житомирській області відповідно до Закону України "Про державну службу".
Наказом ГУ ДПС у Житомирській області від 16.11.2020 № 421-о позивача звільнено з роботи з 16.11.2020 відповідно до ч.10 ст.87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку і скороченням посади внаслідок зміни організаційної структури та штатного розпису ГУ ДПС Житомирській області.
З 10.05.2020 позивачу призначено пенсію за віком.
В той же час, 05.08.2020 позивач звернулася із заявою до Житомирського об`єднаного УПФ України в Житомирській області, в якій просила перевести на інший вид пенсії, а саме на пенсію за віком державного службовця.
Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 14.08.2020 повідомило позивача, що оскільки станом на день набрання чинності Законом №889 (01.05.2016) позивав не мав 20 років стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону № 3723 та не займав посаду державного службовця, підстав для призначення пенсії відповідно до закону №889 немає.
Позивач вважає таку відмову протиправною, тому звернулася до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон №1058), який набрав чинності 1 січня 2004 року.
Згідно зі ст. 1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1058, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
В свою чергу, принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначений Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі Закон № 889), який набрав чинності 1 травня 2016 року.
Згідно з Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону № 889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-XII (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, статті 490 із наступними змінами, далі - Закон № 3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" №889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60% суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними зокрема віку 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.
Тобто, до 01 травня 2016 року право на пенсію державного службовця мали особи, які: досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" №889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, за наявності в особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію за нормами Закону України "Про державну службу" є недостатній стаж державної служби, який полягає в не зарахуванні її стажу на посадах в органах державної податкової служби, оскільки, на думку, відповідача ці посади не відносяться до категорій посад, визначених статтею 37 Закону України "Про державну службу".
Суд не погоджується з такими доводами, з огляду на таке.
Пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII регламентовано, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, стаж державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.
Питання обчислення стажу державної служби визначався Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283 (надалі - Порядок №283), який був чинний у період чинності Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII.
Приписи абзацу 2 п.2 Порядку №283 визначали, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно записів у трудовій книжці, позивач у період з 28.04.1992 по 16.11.2020 працювала на різних посадах в органах державної податкової служби України, зокрема, на посадах інспектора та спеціаліста.
Спеціальним законом, що визначав статус Державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України від 04.12.1990 року №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (надалі - Закон України №509-XII).
Цим законом визначено, що посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
Суд звертає увагу, що як Законом №889-VIII від 10.12.2015, так і нормами діючих до нього Закону №3723-XII і Закону №509-ХІІ та Порядку №283 передбачалось зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів.
Згідно із п.9 Порядку присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 року №839 (надалі - Порядок №839) посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року №306 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (далі - Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.
Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку податкового органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.
Відтак, спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби - прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Порядком №306.
Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08.10.2013 року (справа №21-275а13) аналіз положень статті 37 Закону України №3723-XII, Закону України №509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України №3723-ХІІ.
Відповідно до п. 344.1 ст. 344 Податкового кодексу України, пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".
При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Так, із записів у трудової книжки позивача вбачається, що 31.10.1996 присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової служби ІV рангу", 01.11.2000 "Інспектор податкової служби І рангу", 02.07.2013 присвоєно 13 ранг державного службовця, 01.01.2014 присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової та митної справи І рангу", 09.08.2017 присвоєно чергове спеціальне звання "Радник податкової та митної справи ІІІ рангу".
Отже, стаж роботи позивача на державній службі станом на 01.05.2016 складав понад 20 років.
Таким чином, період державної служби позивача в податкових органах має бути зарахований до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу".
Крім того, відповідно до ст.17 Закону України №3723-ХІІ громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: "Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки".
Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.
Так, з трудової книжки слідує, що позивач прийняв присягу державного службовця.
Таким чином, оскільки позивач від початку спірного періоду безперервно працював в органах державної податкової служби, перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, прийняв присягу державного службовця, обіймав відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), їй присвоєно відповідний ранг державного службовця та спеціальні звання, такий період роботи (служби) підлягає зарахуванню до стажу державної служби відповідно до Закону України "Про державну службу" №889-VIII.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність відмови у призначенні пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу", у зв`язку з не зарахуванням позивачу до стажу державної служби періодів роботи на посадах в органах державної податкової служби з 28.04.1992 по 05.08.2020.
При ухваленні рішення враховано правові висновки Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №308/67/17.
Разом з тим, визначаючись щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає, що позивач оскаржує відмову відповідача від 14.08.2020 у зарахуванні до стажу державної служби періодів роботи у органах державної податкової служби з 28.04.1992 по 16.11.2020.
При цьому із заявою при призначення пенсії державного службовця звернулася до відповідача 05.08.2020, на яку отримала відмову від 14.08.2020.
В той же час, судом встановлено та не заперечується позивачем, що станом на момент звернення із заявою 05.08.2020 вона ще працювала в податковій службі та була звільнена лише 16.11.2020.
Враховуючи те, що на час подання заяви, тобто на момент виникнення спірних правовідносин, позивач продовжувала працювати на державній службі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов"язання відповідача зарахувати до стажу державної служби роботи на посадах державної служби з 06.08.2020 по 16.11.2020, оскільки такий період виходить за межі предмету спору з огляду на те, що не був предметом дослідження відповідачем на підставі поданої заяви ще до звільнення від 05.08.2020.
Таким чином, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Окрім того, суд звертає увагу відповідача на те, що частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи те, що судом встановлено протиправність відмови у призначенні пенсії державного службовця, оскільки це інший вид пенсії, суд дійшов висновку, що позов у підлягає задоволенню шляхом зобов"язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної cлужби періоди роботи на посадах в органах державної податкової служби України (державної фіскальної служби України), з 28.04.1992 по 05.08.2020 та зобов"язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 05.08.2020 пенсію державного службовця за вислугу років на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної cлужби періоди роботи на посадах в органах державної податкової служби України (державної фіскальної служби України), зокрема в Державній податковій інспекції по Житомирській області з 28.04.1992 по 25.11.1996, в Державній податковій адміністрації по Богунському району м.Житомира з 26.11.1996 по 31.12.1996; в Державній податковій адміністрації у м.Житомирі з 03.01.1997 по 16.02.1998; в Державній податковій інспекції у м. Житомирі з 01.05.1998 по 31.08.2000; в Житомирській об`єднаній державній податковій інспекції з 01.09.2000 по 03.04.2006; в Державній податковій інспекції у м. Житомирі з 04.04.2006 по 29.03.2012; в Державній податковій інспекції у м. Житомирі з 30.03.2012 по 01.07.2013; в Житомирській об`єднаній державній податковій інспекції ГУ Міндоходів у Житомирській області з 02.07.2013 по 29.07.2015; в Житомирській об`єднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Житомирській області з 30.07.2015 по 25.04.2017; в Головному управлінні ДФС у Житомирській області з 26.04.2017 по 03.09.2019; в Головному управлінні ДПС у Житомирській області з 04.09.2019 по 05.08.2020.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 05.08.2020 пенсію державного службовця за вислугу років на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос