Справа № 420/2739/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2739/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 19.01.2021 про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україн серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 до 31.12.2019 та про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні на ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Верховного Суду від 26.11.2020 року визнано протиправною відмову відповідача прийняти заяву позивача від 26.12.2018 року про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні. На виконання рішення Верховного Суду відповідач 11.01.2021 року здійснив її прийняття зареєструвавши за № 119958800 від 11.01.2021 року. Листом відповідач повідомив про продовження строку дії посвідки позивача на один рік до 31.12.2019 року та одночасно відмовив у задоволенні заяви про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання.

Вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними позивач звернулась до суду з даним позовом.

29.03.2021 року за вх. № 15430/21 до суду від представника ГУ ДМС України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву та матеріали особової справи позивача. В обґрунтування відзиву зазначено, що ГУ ДМС України в Одеській області не визнає даний адміністративний позов, та зазначає, що Головним управлінням на виконання постанови Верховного Суду від 26.11.2020 року розглянуто заяву позивача від 26.11.2018 року про продовження строку дії посвідки та прийнято рішення про її продовження у відповідності до вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Відповідач вказує, що позивач звернулася до головного управління із заявою щодо обміну посвідки на тимчасове проживання в України. Посвідка видається на один рік. Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні. Так, як дія посвідки позивача закінчилася 31.12.2019 року, позивач перебуває на території України без законних на те підстав. Оскільки заява про обмін посвідки від 11.01.2021 року була подана із порушенням терміну звернення, ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Ухвалою суду від 01.03.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та витребувано у Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області належним чином завірену копію міграційної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), рішень від 19.01.2021 року, а також усіх матеріалів, які стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень.

Ухвалою суду від 30.04.2021 року розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного повадження.

Ухвалою суду від 24.05.2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання, призначене на 17.06.2021 року сторони до суду не з`явились, про час, місце та дату розгляду справи повідомлені відповідно до вимог КАС України.

Від представника позивача надійшло клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Інших заяв, клопотань процесуального характеру та заяв по суті до суду не надходило.

У зв`язку з відсутністю потреби заслухання свідка чи експерта, судом, керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

ОСОБА_4 є громадянкою Вірменії, з 2015 року на законних підставах проживає на території України зі своїм чоловіком - громадянином України ОСОБА_3 , з яким з 30 січня 2016 року перебуває у шлюбі, та донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02 лютого 2016 року ГУ ДМС в Одеській області позивачу видано посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , дія якої двічі продовжувалась на один рік в порядку Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

26 грудня 2018 року позивач звернулась до уповноважених осіб ГУ ДМС України в Одеській області з метою чергового продовження строку дії посвідки.

Листом від 09 січня 2019 року за вих. №П-2012/6/5101-18/5100.5.3/268-19 Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повідомило позивача щодо того, що відповідно до Порядку №322 обмін посвідки на проживання здійснюється у разі закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, а також роз`яснено, що документи для її обміну подаються не пізніш ніж 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. При цьому, в листі також міститься посилання на положення пункту 67 Порядку №322.

Вважаючи відмову протиправною позивач оскаржила її в суді.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року по справі № 640/103/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року, у задоволенні позовних вимог громадянки Республіки Вірменія ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 26.11.2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі № 640/103/19 скасовано, ухвалено нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Визнано протиправною відмову ГУ ДМС України в Одеській області у прийнятті заяви ОСОБА_1 від 26 грудня 2018 року з доданими документами про продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Зобов`язано ГУ ДМС України в Одеській області прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 грудня 2018 року з доданими документами про продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні у відповідності до вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

Листом від 25.01.2021 року ГУ ДМС України в Одеській області повідомило позивача, що 19.01.2021 року на виконання рішення Верховного Суду заяву позивача від 26.12.2018 року розглянуто та прийнято рішення про її продовження строком до 31.12.2019 року.

Також, рішенням від 19.01.2021 року відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання за заявою позивача № 119958800 від 11.01.2021 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, як на момент отримання позивачем посвідки на тимчасове проживання в Україні так і на час прийняття рішення про її скасування визначався Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI, який також встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 18 частини 1 статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до частини 10 статті 4 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Згідно з частиною 10 статті 5 Закону № 3773-VI, підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною четвертою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (крім іноземців та осіб без громадянства, які згідно із законодавством України мають право на працевлаштування без отримання такого дозволу) та зобов`язання роботодавця повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері праці, зайнятості населення, трудової міграції, трудових відносин, соціального діалогу, про дострокове розірвання чи припинення трудового договору (контракту) з таким іноземцем або особою без громадянства.

Для іноземців та осіб без громадянства, працевлаштування яких відповідно до законодавства України здійснюється без дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, замість такого дозволу подається трудовий договір (контракт), а для осіб, які мають статус закордонного українця, - трудовий договір (контракт) та посвідчення закордонного українця.

25 квітня 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 322 "Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання" (далі по тексту - Порядок № 322).

Відповідно до п.7 Порядку №322 обмін посвідки здійснюється у разі:

1) зміни інформації, внесеної до посвідки;

2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;

3) закінчення строку дії посвідки;

4) непридатності посвідки для подальшого використання.

Відповідно до п. 16 Порядку №322 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Згідно до п. 17 Порядку №322 документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

Згідно п. 18 Порядку №322 у разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку її дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).

Відповідно до п. 19 Порядку №322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Пунктом 21 Порядку № 322 визначено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Відповідно до пункту 61 Порядку №322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 62 Порядку № 322 копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб`єкта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого суб`єкта для подальшого його вручення іноземцеві або особі без громадянства.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується відповідачем, підставою для прийняття відповідачем рішення від 19.01.2021 №6366 про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання визначено пп.6 п.61 Порядку №322. Тобто, на переконання відповідача, позивачем не дотримано строк звернення з заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання.

Разом з тим, позивач наголошує, що відповідачем самостійно створено заяву-анкету № 119958800 від 11.01.2021 року та внесено відомості про позивача без відома самого позивача.

Проте, суд звертає увагу, що на вказаній заяві-анкеті від 11.01.2021 року наявний особистий підпис позивача.

Отже твердження позивача про те, що нею не подавалося іншої заяви про продовження строку дії посвідки є безпідставним та спростовується матеріалами особової справи.

В свою чергу, суд зазначає, що звернення позивача до міграційного органу у 2021 році нерозривно пов`язане з наслідками розгляду справи №640/103/19 за позовом громадянки республіки Вірменія ОСОБА_1 до Головного управління ДМС в Одеській області, Державної міграційної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Так, до вирішення зазначеного спору та виконання рішення суду, у позивача був відсутній документ, який підтверджував законність її перебування на території України, а тому вона не мала об`єктивної можливості подати відповідну заяву, встановленої форми у відповідності до Порядку №322

Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 26.11.2020 року у справі №640/103/19, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 при зверненні до Головного управління ДМС в Одеській області 26.12.2018 року з заявою в якій просила продовжити їй строк дії посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 на один рік, дотримано строк звернення з відповідною заявою та доданими до неї документами, у формі яка мала бути прийнятою відповідачем.

Як вже зазначено вище, Верховний Суд у постанові від 26.11.2020 року, повний текст якої складено 01.12.2020 року зобов`язав ГУ ДМС України в Одеській області прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 грудня 2018 року з доданими документами про продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні у відповідності до вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.12.2018 року Головним управлінням ДМС в Одеській області 19.01.2021 року прийнято рішення про продовження строку дії посвідки серії НОМЕР_1 до 31.12.2019 року.

Проте, враховуючи те, що рішення щодо продовження строку дії посвідки серії НОМЕР_1 саме до 31.12.2019 року прийнято 19.01.2021 року у зв`язку з визнанням протиправною відмову ГУ ДМС в Одеській області у прийнятті заяви ОСОБА_1 від 26.12.2018 року з доданими до неї документами, державний орган не виправив своєї помилки, та внаслідок прийняття такого рішення не тільки не відновив порушенні права позивача, а й погіршив її становище, як іноземця, який перебуває в Україні.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункту 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункту 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункту 67).

Отже, приймаючи рішення про продовження строку дії посвідки на постійне проживання, відповідач повинен діяти з урахуванням реального часу вчинення відповідних дій виконуючи свої обов`язки, тим більше враховуючи висновки викладені в рішенні суду, яке набрало законної сили.

Таким чином Головним управлінням ДМС України в Одеській області протиправно прийнято рішення від 19.01.2021 року про продовження строку дії посвідки ОСОБА_1 на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 строком дії до 31.12.2019 року.

В свою чергу, позивач отримавши постанову Верховного суду від 26.11.2020 року у справі №640/103/19, а отже і підтвердження законності та правомірності своїх дії при поданні попередньої заяви, невідкладно звернулась 11.01.2021 року до відповідача з заявою та повним пакетом документів для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 строком на один рік.

Однак, незважаючи на те, що саме відповідачем були створені перешкоди, які не ґрунтувались на вимогах чинного законодавства в своєчасному продовженні строку дії посвідки, відповідачем прийнято рішення про відмову у продовженні строку дії посвідки у зв`язку з недотриманням строку звернення до міграційного органу з відповідною заявою.

Суд наголошує, що саме відповідачем створені умови, за яких позивач опинилась в ситуації повної правової невизначеності щодо власного статусу іноземця, за умови, що нею протягом декількох років добросовісно вчинялись дії передбачені чинним законодавством з метою своєчасного документування перебування на території України, як особи зі статусом іноземець.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що відповідачем протиправно прийнято рішення про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 строком до 31.12.2019 року та протиправно відмовлено позивачу у оформленні посвідки на тимчасове проживання.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача та зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі заяви позивача від 11.01.2021 року відповідно до вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції №96965 від 23.02.2021 року позивачем сплачений судовий збір за подання даного адміністративного позову в розмірі 908,00 грн. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з Головного управління ДМС України в Одеській області на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 19.01.2021 про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 до 31.12.2019.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 19.01.2021 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні на ім`я ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі заяви ОСОБА_1 від 11.01.2021 року, відповідно до вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

Стягнути з Головного управління ДМС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.15.5 ч.І Перехідних положень КАС України апеляційна скарга подається до або через відповідні суди, а матеріали справи витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 )

Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області (адреса: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045, )

Треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , поштова адреса: АДРЕСА_2 )

Суддя П.П. Марин