Справа № 520/17712/2020
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 р. Справа № 520/17712/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, повний текст складено 02.03.21 по справі № 520/17712/2020

за позовом Головного управління ДПС у Харківській області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Харківській області (надалі також позивач, ГУ ДПС у Харківській області) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі також відповідач, ФОП ОСОБА_1 ), в якому просило стягнути до бюджету України з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , суму податкового боргу в загальному розмірі 105 249,58 гривень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто до бюджету України з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , суму податкового боргу в загальному розмірі 105 249,58 гривень.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вживались дії щодо стягнення податкового боргу шляхом направлення відповідачу податкової вимоги у встановленому законодавством порядку.

Однак, наданий податковим органом доказ направлення та отримання вимоги від 12.03.2020 за № 24937-56 не є належним та допустимим доказом, оскільки ФОП ОСОБА_1 вказану вимогу не отримував, підпис який міститься на рекомендованому повідомленні про вручення поштового направлення не належить ОСОБА_1 . Просить врахувати висновки Верховного Суду, сформовані у постанові від 09.10.2018 у справі № 819/1698/16.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки податкова вимога від 12.03.2020 за № 24937-56 належним чином направлена платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 550, докази чого містяться в матеріалах справи. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідач внесений до Державного реєстру фізичних осіб України за реєстраційним номером облікової картки НОМЕР_1 .

Станом на дату звернення до суду за відповідачем обліковувався податковий борг з податку на додану вартість та податку на доходи фізичних осіб, на загальну суму 105249,58 грн., який склався з податкових зобов`язань по податковим деклараціям, а також штрафних санкцій, нарахованих на підставі податкових повідомлень-рішень, які знаходяться в матеріалах справи, а саме:

1) Податкових зобов`язань, які нараховані на підставі:

- податкової декларації про майновий стан і доходи від 08.02.2018 № на суму податкових зобов`язань 2 113,67 гривень;

- податкового повідомлення - рішення від 29.10.2018 № 6, прийнятого на підставі акта перевірки від 19.09.2018 за № 3880/20-40-13-06-07/ НОМЕР_1 , на суму податкових зобов`язань 8 046,00 гривень;

- податкової декларації про майновий стан і доходи від 25.01.2019 за № на суму податкових зобов`язань 2 448,57 гривень;

- податкової декларації про майновий стан і доходи від 08.02.2020 за № на суму податкових зобов`язань 1 811,47 гривень;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 16.02.2019 за № на суму податкових зобов`язань 7 206,00 гривень;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 19.03.2019 за № на суму податкових зобов`язань 3 567,00 гривень;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 18.03.2020 за № на суму податкових зобов`язань 8 284,00 гривень;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 17.05.2020 за № на суму податкових зобов`язань 31 076,00 гривень;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 20.06.2020 за № на суму податкових зобов`язань 3 238,00 гривень;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 17.07.2020 за № на суму податкових зобов`язань 19 094,00 гривень;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 17.09.2020 за № на суму податкових зобов`язань 3 348,00 гривень;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 15.10.2020 за № на суму податкових зобов`язань 662,00 гривень.

2) Штрафних санкцій, нарахованих на підставі:

- податкового повідомлення - рішення від 29.10.2018 за № 6, прийнятого на підставі акта перевірки від 19.09.2018 за № 3880/20-40-13-06-07/ НОМЕР_1 , на суму штрафних санкцій 4 023,00 гривень;

- податкового повідомлення - рішення від 29.10.2018 за № 6, прийнятого на підставі акта перевірки від 19.09.2018 за № 3880/20-40-13-06-07/ НОМЕР_1 , на суму штрафних санкцій 1 247,71 гривень;

- податкового повідомлення - рішення від 29.10.2018 за № 6, прийнятого на підставі акта перевірки від 19.09.2018 за № 3880/20-40-13-06-07/ НОМЕР_1 , на суму штрафних санкцій 9 084,16 гривень (нараховано - 12 273,53 гривень, сплачено - 3 189,37 гривень).

У зв`язку з наявністю податкового боргу, відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, контролюючим органом було складено та направлено на адресу відповідача податкову вимогу форми "Ф" № 24937-56 від 12.03.2020 на загальну суму 150985,24 грн (а.с. 91).

З огляду на факт наявності вказаних сум заборгованості, які не сплачені боржником у добровільному порядку у строк, встановлений законом, позивач звернувся до суду для вирішення питання про їх стягнення у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався наявністю у відповідача непогашеної заборгованості, а також дотриманням податковим органом процедури, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення податкового боргу.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1);

- податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1);

- пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1);

- податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1).

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання в установлений законом строк. У свою чергу, невиконання обов`язку щодо сплати узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого визначається законом.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За приписами підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України податковий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Аналіз вказаної норми свідчить про відсутність обов`язку у контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. Тобто, в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється.

Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України визначено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення.

Отже, надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії.

Водночас, податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.

У такому випадку право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає в контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня скерування на адресу платника податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу виникає на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 06.02.2018 у справі № 826/12162/17, від 20.11.2018 у справі № 804/7638/16, від 04.12.2018 у справі № 806/4015/15.

Відповідно до пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

За положеннями пункту 102.4. статті 102 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до п. 56.11 ст. 56 ПК України не підлягає оскарженню податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.п. 59.4 ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. 56.11 ст. 56 ПК України не підлягають оскарженню грошові зобов`язання, самостійно визначені платником податків.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, отже предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.

Як зазначено вище, податковий борг, вимоги про стягнення якого є предметом цього позову, включає несплачені податкові зобов`язання, які самостійно узгоджені позивачем та узгоджені за наслідками закінчення строків оскарження рішень органу контролю про нарахування грошових зобов`язань, а також нарахованого штрафу на суму боргу.

Станом на дату звернення з цим позовом сума заборгованості обліковуються в інтегрованих картках відповідача за відповідним платежем (а. с. 92-101).

У зв`язку з непогашенням відповідачем суми податкового зобов`язання протягом встановленого строку, контролюючим органом сформовано податкову вимогу від 12.03.2020 за № 24937-56.

Податкова вимога від 12.03.2020 за № 24937-56 належним чином направлена платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 550 та позивачем отримана 29.05.2020, докази чого містяться в матеріалах справи (а. с. 91).

Податкова вимога направлена позивачем за зареєстрованою адресою відповідача, а саме: АДРЕСА_2 , зазначеною інформаційній довідці та витягу з Єдиного державного реєстру судових рішень (а. с. 6-10).

Доказів оскарження вказаної вимоги сторонами не надано, а судовим розглядом не встановлено.

Також, відповідачем не надано до матеріалів справи доказів того, що податковий борг відповідача в період з 12.03.2020 (формування податкової вимоги № 24937-56) по 09.12.2020 (звернення Головного управління ДПС у Харківській області з позовом про стягнення до суду) зменшувався до нуля.

На час вирішення даного позову за відповідачем обліковується заборгованість у сумі 105249,58 грн.

Щодо посилань відповідача на те, що наданий податковим органом доказ направлення та отримання вимоги від 12.03.2020 за № 24937-56 не є належним та допустимим доказом, оскільки ФОП ОСОБА_1 вказану вимогу не отримував, підпис який міститься на рекомендованому повідомленні про вручення поштового направлення не належить ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає, що за приписами п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто врученими платнику податків або його представнику. При цьому, добросовісний платник зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Такі висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 09.10.2018 по справі № 820/1864/17.

З огляду на встановленні обставини щодо наявності у відповідача непогашеної суми податкового боргу у сумі 105249,58 грн, що відповідачем не спростовано, зважаючи на дотримання контролюючим органом порядку стягнення заборгованості, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог є правильним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання відповідача на незазначення судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення джерела погашення податкового боргу не ґрунтується на приписах чинного законодавства, а тому не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

З правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 09.10.2018 у справі № 819/1698/16, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі, зазначені вище висновки узгоджуються та їм не протирічать.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що контролюючим органом на суму боргу пеня не нараховувалася, до стягнення не заявлялася.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 по справі № 520/17712/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк