Справа № 620/3980/21
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року Чернігів Справа № 620/3980/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заяць О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Чернігівській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Чернігівській області щодо не зарахування до загального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком та зобов`язати зарахувати до загального страхового стажу:

періоди роботи в колгоспі «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського АР Крим за 1973 рік - 44 трудодні (вихододнів), за 1974 рік - 292 трудодня(вихододня), за 1975 рік - 76 трудоднів (вихододнів);

період роботи з 1 вересня 1975 року по 1 грудня 1975 року - технічкою Поштовської загальноосвітньої школи смт Поштове Бахчисарайського району АР Крим;

період роботи з 2 грудня 1975 року по 9 грудня 1976 року - технічкою Поштовської загальноосвітньої школи смт Поштове Бахчисарайського району АР Крим;

за 1977 рік - 196 трудоднів (вихододнів)лаборантом колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

період з 4 листопада 1977 року по 4 листопада 1978 року - перебування у відпустці по догляду за дитиною:

за 1978 рік - 68 трудоднів (вихододнів) лаборантом колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

1979 рік період роботи дояркою колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим, зарахувати до загального страхового пажу, як повністю відпрацьований рік;

1980 рік період роботи телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим , зарахувати до загального страхового стажу, як повністю відпрацьований рік;

1981 році період роботи телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим, зарахувати до загального страхового стажу, як повністю відпрацьований рік;

період з 18 квітня 1981 року по 18 квітня 1982 року - перебування у відпустці по догляду за дитиною:

за 1982 рік - 302 трудоднів (вихододнів)телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1983 рік - 293 трудодня (вихододнів)телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1984 рік - 299 трудоднів (вихододнів) дояркою колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1985 рік - 298 трудоднів (вихододнів)дояркою колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1986 рік - 323 трудодня (вихододнів) телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1987 рік - 320 трудодня телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1988 рік - 265 трудоднів (вихододнів)дояркою колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

період з 27 січня 1989 року по 2 червня 1990 року та з 3 червня 1990 року по 29 квітня 1991 року перебування у відпустці но догляду за дитиною;

за 1991 рік - 210 трудоднів (вихододнів) телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1992 рік - 349 трудоднів (вихододнів) телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1993 рік - 393 трудодня (вихододнів) телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1994 рік - 311 трудоднів(вихододнів) телятницею КПГ «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1995 рік - 350 трудоднів (вихододнів) телятницею КПГ «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1996 рік - 321 трудодня (вихододнів) телятницею КПГ «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1997 рік - 301 трудоднів (вихододнів) телятницею КПГ «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1998 рік - 357 трудоднів (вихододнів) телятницею КПГ «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області призначити пенсію за віком з моменту звернення до відповідача а саме, з 23 листопада 2020 року.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує протиправні дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи, які зазначені у трудовій книжці.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідачем, в межах встановленого судом строку, подано до суду відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити, зазначивши, що в трудовій книжці позивача за спірний період взагалі не читається печатка колгоспу, за 1975 рік мається виправлення, дати запису за який рік даються відомості не співпадають із датами запису (рік, місяць і число), маються численні виправлення в датах запису про працевлаштування та на першій сторінці мається виправлення зміни прізвища позивача, на підставі паспорту, а не на підставі свідоцтва про шлюб, із обов`язковим зазначенням номеру та дати такого документа. В розписці-повідомленні до заяви про призначення пенсії від 23.11.2020 позивачу роз`яснено про необхідність надання довідки про зміну назви організації, довідки про період роботи та кількість вироблених вихододнів в колгоспі «Путь Леніна», свідоцтва про шлюб, але уточнюючих документів не надано.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 23.11.2020 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 01.12.2020 позивачу повідомлено про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу не менше 15 років. До страхового стажу не зараховані періоди, що вказані в розписці-повідомленні , оскільки не надані уточнюючі довідки. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, загальний страховий стаж становить 1 рік 11 місяців 15 днів.

До страхового стажу зараховані лише періоди з 1 січня 1999 року по 31 березня 1999 року, всього 3 місяці, період роботи в агропромисловому кооперативі «Степ» та період роботи в ТОВ «Агро-Холдінг» з 1 червня 2000 року по 15 лютого 2002 року - 1 рік 8 місяців 15 днів.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не зарахування до загального страхового стажу періодів роботи та відмовити у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Так у відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

У свою чергу правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Закон №1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За статтею 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Таким чином до 01.01.2004 стаж підтверджується документально, в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Як вбачається з предмету спору дослідженню підлягає правомірність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи позивача з 1973 року по 1998 рік.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд зауважує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (підпункт 2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (підпункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (підпункт 2.4. Інструкції).

Як встановлено судом, для призначення пенсії за віком, позивачем надано відповідачу трудову книжку від 15 березня 1974 року № 734, у якій вказано періоди роботи в колгоспі «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського АР Крим за 1973 рік:

44 трудодні (вихододнів), за 1974 рік - 292 трудодня(вихододня), за 1975 рік - 76 трудоднів (вихододнів);

період роботи з 1 вересня 1975 року по 1 грудня 1975 року - технічкою Поштовської загальноосвітньої школи смт Поштове Бахчисарайського району АР Крим;

період роботи з 2 грудня 1975 року по 9 грудня 1976 року - технічкою Поштовської загальноосвітньої школи смт Поштове Бахчисарайського району АР Крим;

за 1977 рік -196 трудоднів (вихододнів)лаборантом колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

період з 4 листопада 1977 року по 4 листопада 1978 року - перебування у відпустці по догляду за дитиною:

за 1978 рік - 68 трудоднів (вихододнів) лаборантом колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

1979 рік період роботи дояркою колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим, зарахувати до загального страхового пажу, як повністю відпрацьований рік;

1980 рік період роботи телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим , зарахувати до загального страхового стажу, як повністю відпрацьований рік;

1981 році період роботи телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим, зарахувати до загального страхового стажу, як повністю відпрацьований рік;

період з 18 квітня 1981 року по 18 квітня 1982 року - перебування у відпустці по догляду за дитиною:

за 1982 рік - 302 трудоднів (вихододнів) телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1983 рік - 293 трудодня (вихододнів) телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1984 рік - 299 трудоднів (вихододнів) дояркою колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1985 рік - 298 трудоднів (вихододнів) дояркою колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1986 рік - 323 трудодня (вихододнів) телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1987 рік - 320 трудодня телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1988 рік - 265 трудоднів (вихододнів) дояркою колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

період з 27 січня 1989 року по 2 червня 1990 року та з 3 червня 1990 року по 29 квітня 1991 року перебування у відпустці но догляду за дитиною;

за 1991 рік - 210 трудоднів (вихододнів) телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1992 рік - 349 трудоднів (вихододнів) телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1993 рік - 393 трудодня (вихододнів) телятницею колгоспу «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1994 рік - 311 трудоднів(вихододнів) телятницею КПГ «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1995 рік - 350 трудоднів (вихододнів) телятницею КПГ «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1996 рік - 321 трудодня (вихододнів) телятницею КПГ «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1997 рік - 301 трудоднів (вихододнів) телятницею КПГ «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим;

за 1998 рік - 357 трудоднів (вихододнів) телятницею КПГ «Путь Ленина» смт Миколаївка Сімферопольського району АР Крим.

Записи трудової книжки ОСОБА_1 виконані чітко, зрозуміло, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити наказу, на підставі яких вони внесені, підпис уповноваженої особи та печатку підприємства.

Крім того, необхідно зазначити, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 під час розгляду справи в аналогічних правовідносинах № 754/14898/15-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Також суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція підтримана і Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з доводами позивача про підтвердження періодів роботи з 1973 по 1998 рік в колгоспі, у зв`язку з чим відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у зарахуванні зазначено періоду роботи до страхового стажу.

Посилання відповідача на ненадання позивачем уточнюючих довідок, суд вважає необґрунтованими, оскільки тільки за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Положеннями пункту 4.2. Порядку 22-1 визначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно підпунктів 2, 4 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 28-2 від 22.12.2014, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486, управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань; користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового зв`язку та іншими технічними засобами.

Визначаючись щодо дати, з якої слід призначати позивачу пенсію за віком, суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. Тобто, до повноважень суду не відноситься обчислення страхового стажу особи.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд зазначає, що відповідно до першого абзацу частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Натомість, другий абзац частини четвертої вищевказаної статті передбачає, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково шляхом: визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії; зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 23.11.2020, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 23.11.2020, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул.П`ятницька, 83-А,м.Чернігів,14005, .

Повний текст рішення суду виготовлено 22 червня 2021 року.

Суддя О.В. Заяць