Справа № 640/680/20
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2021 року м. Київ № 640/680/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» Кашути Дмитра Євгеновича про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач 1) та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» Кашути Дмитра Євгеновича (далі - відповідач 2), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо виконання рішення суду у справі №761/24136/15-ц;

зобов`язати відповідачів виконати рішення суду у справі №761/24136/15-ц, а саме вчинити усі необхідні дії, спрямовані на виконання цього рішення з урахуванням ухвали суду про зміну (встановлення) порядку та способу його виконання за положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

зобов`язати відповідачів подати звіти про виконання рішення суду, ухваленого у справі за цим позовом; встановити строк для подання таких звітів.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю відповідачів щодо виконання рішення суду у справі №761/24136/15-ц, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Вказаною ухвалою відповідачам надано термін протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копій ухвал про відкриття провадження у справі для надання відзивів на позовну заяву, які подаються до суду разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються їх заперечення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.02.2020 заяву представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву задоволено; продовжено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк для надання відзиву на позовну заяву в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» Кашути Дмитра Євгеновича про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії на десять днів з дня отримання копії даної ухвали.

Відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що Фонд не був відповідачем у справі № 761/24136/15-ц, жодних позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не було, та відповідно останній не був боржником у виконавчому провадженні ВП № 50498043.

Представник відповідача 2 подав відзив на позов, яким зазначив про відсутність у нього правових підстав для здійснення відрахувань позивачу, оскільки останній не включений Уповноваженою особою до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування. Крім того, вказав на зарахування зустрічних вимог.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києві від 21.10.2015 у справі №761/24136/15-ц позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» про захист прав споживача фінансових послуг задоволено частково; зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» зарахувати кошти у розмірі 8970,35 доларів США на поточний рахунок позивача; зобов`язано відповідача виплатити позивачеві вклад за договором від 20.11.2014 № 51-в-17/367026 у сумі еквівалента 8970,35 доларів США у гривні за курсом НБУ на день 13.06.2015, а саме - у розмірі 195 272,86 грн.; зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» виплатити ОСОБА_1 відсотки за договором вкладу від 20.11.2014 №51-в-17/367026 за ставкою 9% річних за строк з дня, наступного за днем витребування 19.02.2015 до дня прийняття рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних 23.06.2015, а саме у розмірі 274,93 долари США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом становить 6045,12 грн.; зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» виплатити ОСОБА_1 майнову відповідальність за порушення грошового зобов`язання за договором вкладу від 20.11.2014 № 51-в-17/367026 за ставкою 3% річних у розмірі 91,64 долари США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом становить 2015грн. 07 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 20.01.2017 у справі №761/24136/15-ц змінено спосіб та порядок виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21.10.2015 у справі № 761/24136/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» про захист прав споживача фінансових послуг, встановивши спосіб і порядок виконання судового рішення за положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме шляхом:

зарахування коштів у розмірі 8970,35 доларів США на поточний рахунок ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_1 ) в неплатоспроможному банку Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива»;

виплати ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_1 ) гарантовану суму відшкодування коштів за договором вкладу від 20.11.2014 № 51-в-17/367026 за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин 2-3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, зокрема з поміж іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обрав свій захист шляхом подання позову про визнання бездіяльності протиправною щодо виконання рішення та зобов`язання вчинити дії на виконання рішення суду, в обґрунтування якого посилається на неналежне виконання (не виплату коштів) відповідачами судового рішення №761/24136/15-ц.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а.

Згідно статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вищезазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексу адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексу адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Висновок суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.08.2019 у справі №522/10140/17.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Таким чином, оскаржувані у цьому провадженні дії чи бездіяльність відповідачів вчинених або допущених у зв`язку із виконанням судового рішення могло б бути оскаржене відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 1291 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій.

Натомість, позивачем не доведено та не надано достатньо належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким, що задоволенню не підлягає.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ч. 6 ст.287, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Шулежко