Справа № 280/3221/21
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 червня 2021 року Справа № 280/3221/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії відповідно до заяви від 20.02.2021, які викладені у повідомленні від 17.03.2021;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області усунути порушення моїх прав і провести перерахунок пенсії з урахуванням поданих документів, зокрема але не виключно, довідок про заробітну плату № 192 від 20.10.2014, № 218 від 20.11.2014 та № 219 від 20.11.2014 видані ДП «Вугільна компанія «Куйбишевська» про заробітну плату для обчислення пенсії, з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 21.02.2020 та відшкодувати відповідні суми недоотриманої пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем на виконання рішення № 280/2617/20 позивачу призначено з 21.02.2020 та визначено її у сумі 1 769 гривень 00 копійок щомісячно (на 56 гривень 72 копійки більше ніж мінімальна пенсія). Так позивач вважає, що сума нарахованих мені пенсійних виплат є невірною, а також такою, що не відповідає вимогам Закону. Відповідно до даних електронної пенсійної справи, Пенсійним фондом до його страхового стажу включено той стаж, який починається тільки з 2004 року та не враховано фактичний та реальний стаж, який підтверджено наданням трудової книжки та довідки від 20.10.2014 № 193 про підтвердження наявного трудового стажу, а також довідок про заробітну плату для обчислення пенсії № 218 від 20.11.2014 та № 219 від 20.11.2014. Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що позбавили його права на отримання пенсії, що є порушенням її прав. Просить з урахуванням відповіді на відзив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою судді від 21.04.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Представник відповідача проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.26189 від 07.05.2021), відповідно до якого зазначено, що довідки про заробітну плату від 20.10.2014 №192 , від 20.11.2014 №218 та №219 видані ДП «Вугільна компанія «Куйбишевська» не можливо врахувати, оскільки неможливо здійснити перевірку відповідних довідок, а також надсилати листи підприємству, установі чи організації, які розташовані на території населених пунктів, в яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та не зареєстровані на території, підконтрольній українській владі. Просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі №280/2617/20 позивачу з 21.02.2020 року призначено пенсію за Списком №1. передбачену п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (27-36).

20.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії. Разом із заявою Позивачем було надано довідки №192 від 20.10.2014, №218 від 20.11.2014, №219 від 20.11.2014, видані ДП «Вугільна компанія «КУЙБИШИВСЬКА» (а.с. 17-18).

Листом від 17.03.2021 Управлінням повідомлено, що не було враховано зазначені довідки для обчислення пенсії, у зв`язку із відсутністю законних підстав для цього (а.с. 19-20).

Не погоджуючись із таким діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі- Закон № 1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 114 Розділу ХІV-1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-TV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванням який набрав чинності з 01.01.2004 року (далі - Закон №1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з» особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах та шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць на роботах, що дають-право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зазначених в частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Підпунктом 2 п. 2 ст. 114 Закону №1058 передбачено вихід-на пенсію працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв; робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленою абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

За приписами ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі -Закон № 1058-IV) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ч. 1 ст. 48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (далі - Порядок №383) визначено, що під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 , позивач з 15.06.1988 по 07.08.1994 працював на в ДП «Вугільна компанія «КУЙБИШИВСЬКА» (а.с. 24-25).

Крім того, вказане підтверджено довідками про заробітну плату для обчислення пенсії від 20.10.2014 №192 , від 20.11.2014 №218 та №219 (а.с. 21-23).

Листом від 17.03.2021 позивача повідомлено, що видані ДП «Вугільна компанія «Куйбишевська» не можливо врахувати, оскільки неможливо здійснити перевірку відповідних довідок, а також надсилати листи підприємству, установі чи організації, які розташовані на території населених пунктів, в яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та не зареєстровані на території, підконтрольній українській владі.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Суд зазначає, що відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Враховуючи наведене суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 18.04.2019 по справі № 344/16404/16-а.

Таким чином, суд дійшов висновку, що документи надані позивачем до заяви про перерахунок пенсії, а саме довідки від 20.10.2014 №192, від 20.11.2014 №218 та №219 видані ДП «Вугільна компанія «Куйбишевська», мають бути враховані органами Пенсійного фонду України при розгляді питання щодо перерахунку пенсії.

Враховуючи викладене, позивач, протиправно відмовив позивачу в перерахунку пенсії на підставі вказаних довідок.

За таких обставин, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії позивача з урахуванням поданих документів, зокрема довідок про заробітну плату № 192 від 20.10.2014, № 218 від 20.11.2014 та № 219 від 20.11.2014, видані ДП «Вугільна компанія «Куйбишевська» про заробітну плату для обчислення пенсії, з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 21.02.2020 та виплатити відповідні суми недоотриманої пенсії.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії відповідно до заяви від 20.02.2021, які викладені у повідомленні від 17.03.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести перерахунок пенсії з урахуванням поданих документів, зокрема довідок про заробітну плату № 192 від 20.10.2014, № 218 від 20.11.2014 та № 219 від 20.11.2014 видані ДП «Вугільна компанія «Куйбишевська» про заробітну плату для обчислення пенсії, з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 21.02.2020 та виплатити суми недоотриманої пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908, 00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова