Справа № 460/6671/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/6671/20 пров. № А/857/5985/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,

представника позивача Колтонюка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року (прийняте у м. Рівне суддею Борискіним С.А.; складене у повному обсязі 27 січня 2021 року) в адміністративній справі № 460/6671/20 за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління поліції охорони у Волинській області, про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання призначити одноразову грошову допомогу,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), яке оформлене висновком від 07.07.2020, про відмову в призначенні їй одноразової грошової допомоги внаслідок смерті ОСОБА_3 , пов`язаної із захворюванням, отриманим при виконанні обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (далі - ЧАЕС);

- зобов`язати МВС України призначити їй та малолітній дочці ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу внаслідок смерті ОСОБА_3 , перерахувати цю одноразову грошову допомогу Управлінню поліції охорони у Волинській області для подальшої виплати цих грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона та її малолітня дочка є членами сім`ї ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останній мав статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії та інваліда війни 2-ї групи. Причиною його смерті стало захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації аварії на ЧАЕС, що підтверджується експертним висновком і надає їм право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», частини четвертої статті 23 Закону України «Про міліцію», підпункту 1 пункту 3 Порядку умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. Всупереч наведеному відповідач відмовив у призначенні вказаної грошової допомоги, оскільки ОСОБА_3 на час смерті на службі в органах внутрішніх справ (далі - ОВС) не перебував та жодних службових обов`язків не виконував. Вважає, що відмова МВС України ґрунтується на невірному тлумаченні норм права, що мало наслідком неправомірне позбавлення їх права на одержання одноразової грошової допомоги.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , вважаючи, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального права та за невідповідності висновків суду обставинам справи. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував тенденцій розвитку законодавства та судової практики в аналогічних правовідносинах, зокрема в постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 2240/2597/18 вказано, що визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога в такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Відсутність в Законі України «Про міліцію» механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту норм Закону в першу чергу пов`язане з недоліками законодавчої техніки, проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги щодо отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї загиблого, померлого працівника міліції.

Оскільки Закон України «Про міліцію», який є спеціальним законом, не містить жодних обмежень щодо предмета судового захисту порушених прав для ветеранів війни-членів сімей загиблих, померлих працівників міліції, гарантованих державою, то висновки суду першої інстанції, викладені в його рішенні, є помилковими.

У пункті 14 Порядку № 850 від 21 жовтня 2015 року визначено вичерпний перелік випадків, коли одноразова грошова допомога не виплачується; проте вказані відповідачем і наведені судом підстави, з яких відмовлено у виплаті такої допомоги, не зазначені серед переліку цих підстав.

За наявності аналогічних підстав така одноразова грошова допомога гарантується особам, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. Тобто, працівник міліції наділяється правом отримати одноразову грошову допомогу при отриманні інвалідності, здобутої внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в ОВС; йому гарантується право на одноразову грошову допомогу по інвалідності, яка може настати і після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, але внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

За змістом Порядку № 850 від 21.10.2015 р. було б немислимо, щоб законодавство захищало право працівника міліції на отримання ним одноразової грошової допомоги у разі отримання інвалідності внаслідок захворювання, яке мало місце під час проходження служби в ОВС, і не захищало їхнє право як членів сім`ї загиблого працівника міліції на одноразову грошову допомогу у разі смерті останнього внаслідок захворювання, яке він отримав під час служби в ОВС під час виконання службових обов`язків. Наведені доводи залишилися поза увагою суду, чим порушено вимогу обґрунтованості судових рішень, позаяк у ньому не відображено мотивів відхилення їхніх доводів з посиланням на норми права, а лише були враховані доводи відповідача.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Інші особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді командира відділення батальйону міліції ВДСО при Луцькому міському відділі внутрішніх справ УВС Волинської області та звільнений з посади 30.06.1994 наказом № 28 о/с відповідно до пункту 63 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, у запас Збройних Сил, з постановкою на військовий облік (а.с. 13).

ОСОБА_3 з 22.06.1994 мав статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1-ої категорії (а.с. 12).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 06.08.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 06.08.2011, актовий запис за № 493. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - ОСОБА_5 (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 10.10.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м.Донецьку Донецької області, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 1209, батьки: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 (а.с. 9).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 10.08.2016 виконавчим комітетом Бокіймівської сільської ради Млинівського району Рівненської області (а.с. 11).

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 25.01.2019 № 1752 з приводу смерті ОСОБА_3 , захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 15).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 460/2258/19 (набрало законної сили 21.01.2020) позов ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 до МВС України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління поліції охорони у Волинській області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність МВС України щодо повернення матеріалів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Зобов`язано МВС України розглянути по суті матеріали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і прийняти рішення з питань виплати одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (а.с. 16 - 18).

На виконання цього рішення суду, за результатами розгляду матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якої діє законний представник ОСОБА_1 МВС України 07.07.2020 прийняло Висновок, яким відмовило заявника в призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок смерті ОСОБА_3 , пов`язаної із захворюванням, отриманим при виконанні обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, передбаченої Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції від 21.10.2015 № 850.

Вказано, що для виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) працівника міліції має бути дотримано таку сукупність обставин:

1) загибель (смерть) сталася під час перебування особи на службі в ОВС;

2) загибель (смерть) сталася з працівником міліції під час виконання ним службових обов`язків.

Зазначено про ненадання заявниками до заяви копій всіх документів, розбіжності в деяких наданих документах; а надана до заяви копія експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії ЧАЕС, щодо причинного зв`язку захворювання ОСОБА_3 , що призвело до смерті, є підставою для виплати одноразової компенсації у зв`язку з втратою годувальника згідно з Порядком виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян від 26.10.2016 № 760, а не одноразової грошової допомоги згідно з Порядком № 850 (а.с. 22 - 24, 60 - 65; далі Висновок).

Вважаючи таку відмову неправомірною, ОСОБА_1 оскаржила її до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що долученим до матеріалів справи експертним висновком від 25.01.2019 за № 152 підтверджено причино-наслідковий зв`язок між смертю ОСОБА_3 та захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації аварії на ЧАЕС.

Порядком виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 760, зокрема, передбачено виплату одноразової компенсації, у зв`язку з втратою годувальника, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дружині чи чоловікові в разі, коли вони не одружилися вдруге, сім`ї померлого годувальника з числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в якій є непрацездатні особи, що були на утриманні померлого на момент його смерті.

А правовою підставою для виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого працівника міліції, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію» та підпунктом 1 пункту 3 Порядку № 850 є те, що загибель (смерть) сталася під час перебування особи на службі в ОВС; загибель (смерть) сталася з працівником міліції під час виконання ним службових обов`язків.

Проте, з ОВС ОСОБА_3 був звільнений ІНФОРМАЦІЯ_3 , а помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто, від дати його звільнення зі служби в ОВС до дня його смерті минуло 22 роки.

Тому, члени сім`ї померлого ОСОБА_3 не мають права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до вимог підпункту 1 пункту 3 Порядку № 850, позаяк його смерть настала не під час перебування на службі в ОВС та не під час виконання ним службових обов`язків.

Отже, спірний висновок від 07.07.2020, за результатами розгляду документів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дружини та дочки пенсіонера ОВС із числа колишніх працівників міліції охорони, прийнято відповідачем в межах наданих законом повноважень, а тому відсутні підстави для його скасування.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Пунктом 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (який набрав чинності 07.11.2015) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

А відповідно до пункту 15 цього розділу право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Так, статтею 23 Закону України «Про міліцію» було визначено, що у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов`язків сім`ї загиблого (померлого), його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до цієї статті Кабінет Міністрів України постановою від 21 жовтня 2015 року № 850 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі Порядок № 850).

За приписами пунктів 3, 6 цього Порядку грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов`язків - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого).

Члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається грошова допомога, подають за останнім місцем проходження служби працівником міліції заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання грошової допомоги, а в разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату грошової допомоги за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов.

До заяви додаються копії:

акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) працівника міліції, зокрема про те, що вона не пов`язана з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства, за формою, що затверджується МВС;

постанови відповідної військово-лікарської комісії про визначення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), що спричинило смерть працівника міліції;

свідоцтва про смерть працівника міліції;

свідоцтва про народження працівника міліції - для виплати грошової допомоги батькам загиблого (померлого);

свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);

сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого) з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

свідоцтва про народження дитини - для виплати грошової допомоги дитині;

документів членів сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), що підтверджують реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України);

рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної в місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми працівника міліції);

рішення суду, нотаріально посвідченого правочину або довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).

Пунктом 8 Порядку № 850 визначено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції:

- витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу;

- витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

А в пункті 9 цього Порядку зазначено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

За змістом пунктів 10, 11, 13 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

Працівник міліції, а в разі його загибелі (смерті) - члени його сім`ї, батьки та утриманці можуть пред`явити МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.

Разом з тим, пунктом 14 Порядку № 850 встановлено, що призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

За змістом цих норм одноразова грошова допомога може бути виплачена за умов, якщо: 1) загибель (смерть) сталася під час перебування особи на службі в ОВС; 2) загибель (смерть) сталася з працівником міліції під час виконання ним службових обов`язків.

Позаяк вказані умови у спірних правовідносинах відсутні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що члени сім`ї померлого ОСОБА_3 не мають права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до вимог підпункту 1 пункту 3 Порядку № 850, а оскаржуваний позивачем висновок від 07.07.2020 за результатами розгляду матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якої діє законний представник ОСОБА_1 , прийнятий відповідачем правомірно, а тому відсутні підстави для його скасування.

Колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними покликання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28 січня 2020 року в справі № 2240/2957/18, позаяк спірні правовідносини у вказаній справі пов`язані з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги дружині військовослужбовця, який помер внаслідок захворювання, отриманого під час виконання військового обов`язку по захисту Батьківщини.

Тобто, правовідносини у вказаній справі та справі, що розглядається, не є тотожними, позаяк виникли з різних правових підстав та за різних фактичних обставин; порядок виплати такої допомоги у цих справах регулюється різними нормативно-правовими актами, тому немає підстав для поширення дії цих актів, які стосуються виплати такої допомоги дружині військовослужбовця, який помер внаслідок захворювання, отриманого під час виконання військового обов`язку по захисту Батьківщини, на членів сім`ї працівника міліції, який помер внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Також немає підстав для висновку про правову невизначеність, нечіткість чи неоднозначне тлумачення нормативно-правових норм, які регулюють спірні правовідносини, а суб`єкт владних повноважень не може призначати спірну допомогу за відсутності для цього правових підстав, позаяк він може діяти лише за принципом «дозволено лише те, що прямо визначено законом».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Решта доводів апеляційної скарги на законність судового рішення не впливають, тому немає підстав для їх детального аналізу та спростування.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року в справі № 460/6671/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 25 червня 2021 року.