Справа № 320/2252/20
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року № 320/2252/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська книжкова фабрика» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська книжкова фабрика» до Головного управління ДПС у Київській області, в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № 000037501 від 06.09.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 588 983, 75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що контролюючим органом було помилково зроблено висновок про заниження податку на прибуток, оскільки порушень вимог податкового законодавства вчинено не було.

З урахуванням викладеного вважає, що рішення контролюючого органу суперечить вимогам закону та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 13.04.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від представника відповідача через службу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Стверджував, що перевіркою встановлено заниження позивачем податку на прибуток в сумі 471 187, 00 грн.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом установлено таке.

Приватне акціонерне товариство «Білоцерківська книжкова фабрика» зареєстроване в якості юридичної особи 10.04.1996 (номер запису: 0000767 від 29.04.2005) за адресою: 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леся Курбаса, 4, що підтверджується наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацією за кодом в станом на час прийняття рішення.

З матеріалів справи слідує, що 01.08.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області (правонаступник Головне управлінням ДПС у Київській області) проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2018; валютного за період з 01.01.2016 по 30.09.2018; єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 30.09.2018.

За результатами перевірки складено Акт від 01.08.2019 № 683/10-36-14-01/02466961 (а.с. 9-47).

Перевіркою встановлено та в акті зафіксовано порушення позивачем вимог абзацу 8 статті 4, статті 8, частини другої статті 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; пункту 5 П(С)БО № 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153; пункту 5 П(С)БО «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.01.2000 № 20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306; підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 471 187, 00 грн., у тому числі за 2016 рік на суму 239 544, 00 грн. та за 2017 рік на суму 231 643, 00 грн.

На підставі вказаного висновку, викладеного в акті перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято спірне податкове повідомлення-рішення № 000037501 від 06.09.2019 на суму грошового зобов`язання в розмірі 471 187, 00 грн. та 117 796, 75 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с. 6-7).

Позивач, не погоджуючись із спірним податковим повідомленням-рішенням, оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням ДПС від 18.11.2019 залишено без змін податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № 000037501 від 06.09.2019, а скаргу позивача без задоволення (а.с. 94-97).

Не погоджуючись із правомірністю прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі ПК України).

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Щодо перевірки правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає таке.

Зі змісту акта перевірки від 01.08.2019 № 683/10-36-14-01/02466961 встановлено, що позивачем було допущено порушення вимог абзацу 8 статті 4, статті 8, частини другої статті 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; пункту 5 П(С)БО № 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153; пункту 5 П(С)БО «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.01.2000 № 20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306; підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 471 187, 00 грн., у тому числі за 2016 рік на суму 239 544, 00 грн. та за 2017 рік на суму 231 643, 00 грн.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що згідно наданих до перевірки договорів продукція може бути виготовлена як з матеріалів замовників, так і з матеріалів позивача, що вказується в додатках до договорів.

У наданих до перевірки договорах не передбачено повернення зворотних відходів, а саме: макулатури отриманої в процесі виробництва та формовки (порізки).

Відповідно до отриманих бухгалтерських документів (оборотно-сальдових відомостей) сировина, яка отримана для надання послуг по друкуванню відображається на позабалансовому рахунку 022.

Макулатура отримана в процесі діяльності підприємства позивача обліковується на 202 рахунку за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 та на 2092 рахунку за період з 01.01.2018 по 30.09.2018.

Згідно з даними оборотно-сальдових відомостей не розділюється макулатура отримана в процесі виробництва із власної сировини та із сировини наданої для послуг по друкуванню та виготовленню книг та іншої поліграфічної продукції.

У наданих до перевірки договорах не зазначено ні норм відходів, ні норм витрат матеріалу (сировини), а також не зазначено, що відходи отримані в процесі виробництва передаються замовнику або залишаються у виконавця.

Відповідно до наданих документів та пояснень усі отримані в результаті діяльності позивача відходи як від власного виробництва, так і від операцій з давальницькою сировиною залишаються на підприємстві для подальшої реалізації іншим контрагентам.

Згідно з наданими документами оплата за роботу здійснюється у грошовій формі в національній валюті України. До перевірки не надано договорів, у яких вартість робіт (послуг) визначалася б частиною готової продукції або частиною сировини, яка передавалася б у власність позивача.

Позивачеві було надано запит «Про надання пояснень та завірених копій документів» від 24.07.2019 № 25777/10/10-36-14-01 для отримання інформації:

- стосовно кількості отриманої макулатури (по маркам) в кілограмах (паперу та картону) в розрізі: 1) власного виробництва, при формуванні (порізці паперу, картону) та безпосередньо при виробництві продукції по роках: за 2016 рік, за 2017 рік та за період з 01.01.2018 по 30.09.2018; 2) давальницької сировини при формуванні (порізці паперу, картону) та безпосередньо при виробництві продукції по роках: за 2016 рік, за 2017 рік та за період з 01.01.2018 по 30.09.2018. Оскільки в обліковій політиці товариства передбачено статті калькулювання виробничої собівартості продукції, а саме: зворотні відходи (вираховуються) та втрати від браку;

- відображення в бухгалтерському обліку (по субрахункам) операцій з отриманням макулатури, при формовці та виробництві (вирахування із загального обсягу витрат) по роках: за 2016 рік, за 2017 рік та за період з 01.01.2018 по 30.09.2018;

- отриманих доходів по 716 та 718 субрахунках бухгалтерського обліку за період з 01.01.2018 по 30.09.2018.

Позивачем у відповідь на запит відповідачу повідомлено наступне:

- технологічний процес виробництва дає можливість наперед визначити кількість утворених відходів лише на процесі формовки (порізки) паперу та картону, та унеможливлює: виокремлення походження зворотних відходів, а саме з власної сировини чи давальницької у зв`язку з одночасним проходженням по виробничих процесах замовлень з використанням паперу різного походження (власний, давальницький); передбачення кількості по видах утворення макулатури на інших процесах, крім формовки.

Уся макулатура, яка утворюється в процесі виробництва, залишається на підприємстві для подальшої реалізації та згідно з пунктом 2.13 Методрекомендацій № 2 та пункту 11 П(С)БО 16 «Витрати» оприбутковується по факту виходу з виробничого процесу за чистою вартістю реалізації (очікувана ціна реалізації запасів);

- в бухгалтерському обліку операції з оприбуткування макулатури відображаються такими бухгалтерськими проводками: у 2016-2017 роках Д-т 202 К-т 23; у 2018 році Д-т 2092 К-т 23 (макулатура отримана при формовці власного паперу та з 01.10.2018 отримана в процесі виробництва); Д-т 2092 К-т 716 (макулатура отримана в процесі виробництва в період з 01.01.2018 по 30.09.2018); Д-т 2092 К-т 718 (макулатура отримана при формовці давальницької сировини);

- підприємство з січня 2018 року веде бухгалтерський облік за допомогою програмного забезпечення 1С: Підприємство 8.3 конфігурація Бухгалтерія для України, редакція 1.2. У зв`язку з специфікою діяльності підприємства позивача, програму було налаштовано саме під виробництво позивача. Зазначений процес зайняв майже весь 2018 рік. У період з 01.01.2018 по 30.09.2018 програмне забезпечення не передбачало розподіл зворотних відходів без врахувань замовлення. В цей час програмістами розроблювалася програма для можливості проведення зворотних відходів через 23 рахунок.

Тому, у період з 01.01.2018 по 30.09.2018 уся отримана в процесі виробництва макулатура була оприбуткована за допомогою субрахунку 716 («Відшкодування раніше списаних активів») в кореспонденції з рахунком 2092.

При проведення документа «Формовка замовника» формується бухгалтерська проводка Д-т 2092 К-т 23 (звіти «Аналіз рахунку» по рах. 202 та 2092 за період 2016 рік, 2017 рік, 9 місяців 2018 року, період з 01.10.2018 по 30.06.2019»).

Як стверджує відповідач, у договорах не передбачено повернення відходів чи оплата отриманих відходів. З пояснень платника встановлено, що відходи залишаються у розпорядженні позивача та оприбутковуються ним за чистою вартістю реалізації (очікувана ціна реалізації запасів). Макулатура отримана в процесі діяльності обліковується на 202 рахунку за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 та на 2092 рахунку за період з 01.01.2018 по 30.09.2018.

Вартість неоплачених і неповернених власнику зворотних відходів є тією частиною загального доходу від продажу продукції, яка отримана переробником давальницької сировини в матеріальній формі, і, відповідно, включається до складу доходу переробника давальницької сировини з метою оподаткування.

Отже, на думку відповідача оскільки відходи залишаються у переробника, тобто безоплатно надаються позивачу та не є частиною плати за переробку, то позивач повинен був оприбуткувати їх у кореспонденції з рахунком інших доходів.

Проте, з такими твердженнями відповідача суд не погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-ХІV), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульований Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі Положення № 88).

Згідно з пунктом 1.2 статті 1 Положення № 88, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

В силу вимог пунктів 2.1 та 2.4 статті 2 Положення № 88, первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом установлено, що макулатура отримана в процесі діяльності підприємства позивача в 2016-2017 роках обліковується на 202 рахунку. Ураховуючи специфіку поліграфічного виробництва, не розділяється макулатура отримана в процесі виробництва із власної сировини та із сировини наданої замовниками для робіт по виготовленню поліграфічної продукції. Так, уся макулатура, яка утворюється в процесі виробництва залишається на підприємстві для подальшої реалізації та згідно з пунктом 2.13 Методрекомендацій № 2 та пункту 11 П(С)БО 16 «Витрати» оприбутковується по факту виходу з виробничого процесу за чистою вартістю реалізації (очікувана ціна реалізації запасів).

У бухгалтерському обліку в 2016-2017 роках операції з оприбуткування макулатури в сумі, яка вказана в акті перевірки, були відображені такими бухгалтерськими проводками: Д-т 202 К-т 23 на загальну суму 2617702, 35 грн., у т.ч. за 2016 рік на суму 1330796, 25 грн., за 2017 рік на суму 1286906, 10 грн.

Проте, в акті перевірки зазначено, що дані операції позивачеві необхідно було відображати в бухгалтерському обліку таким чином: Д-т 202 (Д-т 2092) К-т 718 на суму отриманої макулатури з давальницької сировини.

У бухгалтерському обліку позивача був факт збільшення активів (Д-т 202 рах.), отже, згідно ПсБО № 15 «Дохід» - дохід виник (методом зменшення витрат К-т 23 рах.), а оскільки об`єктом оподаткування є не дохід, а фінансовий результат, який не зазнає змін при зміні кореспонденції рахунків, то відповідно не може бути встановлено заниження об`єкту оподаткування та податку на прибуток.

Як вірно зазначено в акті перевірки, суть порушення є невірна бухгалтерська проводка. Проте, вказана обставина жодним чином не впливає на фінансовий результат діяльності підприємства позивача та, відповідно, на суму податку на прибуток, оскільки при оприбуткуванні за допомогою кореспонденції Д-т 20 К-т 23 зменшуються витрати, а за допомогою кореспонденції Д-т 20 К-т 71 збільшуються доходи, що свідчить про те, що податок на прибуток сплачено в повному обсязі.

Вищевказані обставини жодними документальними доказами відповідачем не спростовані.

Під час розгляду справи встановлено, що отримана в процесі діяльності позивача макулатура обліковується на 202 рахунку та, враховуючи специфіку поліграфічного виробництва, не розділяється на отриману в процесі виробництва із власної сировини та на отриману в процесі виробництва з сировини наданої замовниками для робіт по виготовленню поліграфічної продукції.

Відсутність такого розподілу обґрунтована технологічними інструкціями щодо обрізки картону, паперу, блоків та ін., з яких убачається, що залишки сировини, у тому числі наданої замовниками, не можуть бути використані в подальшому виробництві і є технічними потребами для замовників та відходами виробництва позивача, які в повному обсязі оприбутковуються по факту виходу з виробничого процесу за чистою вартістю реалізації (очікувана ціна реалізації запасів).

З наведеного випливає, що укладання договорів на умовах давальницької сировини не застосовуються до правовідносин позивача із його контрагентами-замовниками.

Разом з тим, в силу вимог пункту 84.1 статті 84 ПК України, експертиза проводиться у разі, коли для вирішення питань, що мають значення для здійснення податкового контролю, необхідні спеціальні знання у галузі науки, мистецтва, техніки, економіки та в інших галузях. Залучення експерта здійснюється на договірних засадах та за рахунок коштів сторони, що є ініціатором залучення експерта.

Суд констатує, що питання щодо умов специфічної діяльності поліграфічного виробництва потребує застосування відповідних спеціальних знань.

Разом з тим, ані матеріали перевірки, ані матеріали справи не містять жодних документальних доказів проведення відповідної експертизи.

В свою чергу, відповідач у відзиві зазначив, що жодних підстав для проведення експертизи в ході перевірки останній не вбачав.

Судом установлено, що отримана позивачем макулатура відображається по 202 субрахунку за 2016 та 2017 роки, що підтверджено оборотно-сальдовою відомістю по 202 субрахунку наданої позивачем до перевірки, копія якої наявна в матеріалах справи та досліджена судом.

Відповідно до аналізу рахунку 202 за 2016-2017 роки, макулатура оприбуткована бухгалтерською проводкою: Д-т 202 К-т 23 на суму 1330796, 25 грн. 2016 рік; Д-т 202 К-т 23 на суму 1286906, 10 грн. 2017 рік.

У подальшому при продажу макулатури платником відображаються витрати за ціною реалізації запасів по рядку 2180 «Інші операційні витрати» Звіту про фінансові результати.

В бухгалтерському обліку операція відображена такими проводками: Д-т 943 К-т 202 на суму 1330796, 25 грн. 2016 рік та Д-т 943 К-т 202 на суму 1286906, 10 грн. 2017 рік.

Відповідач визнав, що позивачем у загальному розмірі було оприбутковано 2617702, 35 грн., з яких у 2016 році в розмірі 353980 кг на суму 1330796, 25 грн. та у 2017 році в розмірі 265350 кг на суму 1286906, 10 грн.

Отже, відповідачем у відзиві не наведено доводів, які б спростовували надані позивачем пояснення та докази, не надано доказів на підтвердження наявності порушення позивачем норм податкового законодавства.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України доходить висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Як установлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог частини другої статті 77 КАС України, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийнятого рішення.

Натомість, позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду жодних належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення відповідача, а позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з вимогами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 8834, 78 грн. згідно з платіжним дорученням № 2722 від 26.11.2019.

Суд, керуючись частиною першою статті 139 КАС України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачеві 8834, 78 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська книжкова фабрика» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № 000037501 від 06.09.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 588 983, 75 грн.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська книжкова фабрика» (; адреса: 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леся Курбаса, 4) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (; адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5-А) судові витрати в сумі 8834, 78 грн. (вісім тисяч вісімсот тридцять чотири гривні 78 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування ЄСІТС апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.