Справа № 160/4423/21
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2021 року Справа № 160/4423/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «МАКСИМА» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення, -
24 березня 2021 року Приватне підприємство «МАКСИМА» (далі ПП «МАКСИМА») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якій із урахуванням уточнення позовних вимог від 09.04.2021 просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів UA110050/2021/000009/1 від 27.01.2021 року.
Ухвалою суду від 30.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
21 квітня 2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому Дніпровська митниця Держмитслужби проти задоволення позову заперечує, зазначаючи, що позивач 22.01.2021 звернувся до Дніпровської митниці Держмитслужби з метою здійснення митного оформлення товару: «сажа - вуглець технічний у вигляді порошку чорного кольору. Країна виробництва CN». Зазначений товар надійшов на адресу позивача на підставі зовнішньоекономічного контракту від 18.10.2020 №XSM із компанією «XINGTAI SHINEWAY TRADING CO., LTD» (CN) та заявлений до митного оформлення шляхом електронного декларування за ЕМД № UA110050/2021/000403. Поставка товару здійснена на умовах FOB - QINGDAO (Китай). Митна вартість товару заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України. Під час опрацювання поданої ПП «МАКСИМА» ЕМД автоматизованою системою аналізу ризиків за ЕМД від 22.01.2021 № UA110050/2021/000403 було зґенеровано обов`язкові форми контролю. Так, за результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень статті 337 Митного кодексу України, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, у зв`язку з чим позивачу було запропоновано відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України подати документи, які підтверджують митну вартість товарів, однак, декларант відмовився від надання додаткових документів. За таких обставин, митна вартість товару не могла бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), відповідно до вимог статті 58 Митного кодексу України через виявлені розбіжності в документах. Відтак, відповідач зазначає, що під час прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митниця діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, а тому відсутні підставі для задоволення позову Приватного підприємства «МАКСИМА».
18 травня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій висловлено незгоду із доводами митного органу, а також вказано, що надані позивачем документи на підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення містять зрозумілу інформацію про товар, його ціну, транспортні витрати, які у сукупності підтверджують числові значення митної вартості (її складових). Зазначене свідчить про відсутність підстав для відмови в митному оформленні товару та протиправність прийнятого рішення про коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів.
Частиною 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 262 КАС України).
Згідно зі статтею 258 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
18.10.2020 між «XINGTAI SHINEWAY TRADING CO., LTD» (Китай) (Продавець) та ПП «МАКСИМА» (Покупець) був укладений зовнішньоекономічний контракт №XSM, за умовами якого продавець продає, а покупець купує сировину, матеріал для лакофарбової промисловості (Продукція) в кількості, за цінами і на умовах, викладених в додатках (Специфікаціях), які є невід`ємною частиною цього контракту (п.1.1). Валютою контракту є долари США (п.1.2). Продавець поставляє Продукцію на умовах, що вказується в Специфікаціях та рахунках, відповідно до Інкотермс-2010 (п.2.1). Продавець здійснює поставку товару протягом 30 календарних днів з моменту надходження 100% попередньої оплати на розрахунковий рахунок Продавця (п.2.2). Продавець зобов`язаний надати Покупцю: рахунок в 3 прим.; пакувальний лист в 3 прим.; набір океанських коносаментів; сертифікат якості 3 прим.; сертифікат Походження товару Форми А; страховий поліс, при умовах поставки СІФ, (Інкотермс-2010) (п.2.3). Сплата будь-яких і всіх мит і / або митних зборів, необхідних для здійснення процедур митного очищення в країні Покупця, покладається на Покупця згідно ІНКОТЕРМС 2010 на умовах FOB або CIF (п.2.5). Оплата Продукції здійснюється наступним чином: Покупець робить 30% передплату вартості проданих товарів згідно специфікації на кожну поставку за цим контрактом і 70% передплати після передачі Продавцем Океанського Коносамента засобами електронного зв`язку, якщо інше не обумовлено в специфікації на кожну поставку. Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на р/р Продавця (п.3.1). Всі платежі за цим Договором здійснюються в доларах США (п.3.2).
21 жовтня 2020 року ПП «МАКСИМА» за допомогою SWIFT-переказу проведено платіж у розмірі 13 000,00 доларів США.
22 січня 2021 року позивачем до Дніпровської митниці Держмитслужби подано електронну митну декларацію №UА110050/2021/000403 для здійснення митного оформлення товару:
- Сажа вуглець технічний у вигляді порошку чорного кольору. Пігмент вуглець чорний PIGMENT CARBON BLACK SWN8362-8190 кг, отриманий при неповному згорянні природного газу, не являється відходом виробництва, розфасований в паперові мішки (не для роздрібної торгівлі). Область застосування фарби (графа 31).
Митна вартість товару, згідно з графою 43 ЕМД, визначена декларантом на підставі методу визначення митної вартості за ціною угоди (перший метод), та, відповідно до граф 42 та 45 митної декларації, становить 10 647,00 доларів США (352 739,64 грн.) на умовах поставки FOB CHINA PORT QINGDAO (графа 20 ЕМД).
Відповідно до графи 44 ЕМД №UА110050/2021/000403, а також з урахуванням додатково наданих документів на підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення, позивачем митному органу були подані:
- комерційна пропозиція від 18.10.2020;
- прас-лист від 18.10.2020;
- контракт від 18.10.2020 №XSM;
- специфікація №1 від 18.10.2020;
- банківський платіжний документ (повідомлення SWIFT) від 21.10.2020;
- рахунок-фактура (інвойс) №XSTCL-1018-2020 від 05.11.2020;
- пакувальний лист (Packing list) № XSTCL-1018-2020 від 05.11.2020;
- сертифікат якості від 05.11.2020;
- лист даних безпеки продукту;
- митна декларація країни відправлення (експортна ВМД) від 10.11.2020;
- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 19.01.2021;
- договір транспортного експедирування з ТОВ «ТАНІТ ГРУП» від 18.01.2019 №18.01.2019/291 ОД;
- заявка на транспортування від 09.11.2020 №1473;
- рахунок від 18.01.2021 №23;
- довідки ТОВ «ТАНІТ ГРУП» від 18.01.2021 №1473, від 26.01.2021 №2600, №2601;
- платіжне доручення від 22.01.2021 №1063;
- коносаменти №LSSZEC201014215, №206024308, залізнична накладна від 16.01.2021 №42160598;
- договір про надання послуг митного брокера № 12 від 10.07.2020;
- листи від 19.01.2021 №19-01, від 22.01.2021 №22-01, від 22.01.2021 №22-02, від 26.01.2021 №26-01, від 27.01.2021 №27-01.
За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, митним органом встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять усіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, а саме встановлено, що:
1) поставка товару здійснена на підставі зовнішньоекономічного контракту від 18.10.2020 №XSM. У наданому до митного оформлення інвойсі від 05.11.2020 №XSTCL-1018- 2020 відсутні посилання на зовнішньоекономічний контракт;
2) у наданій до митного оформлення комерційній пропозиції від 18.10.2020 зазначається про можливість надання вигідної ціни на товар за умови якнайшвидшого оформлення замовлення;
3) поставка оцінюваного товару заявлена до митного контролю на комерційних умовах поставки FOB - QINGDAO (Китай). Відповідно до відомостей декларації митної вартості, до ціни товару додані витрати на транспортування у розмірі 51 896,94 грн. Водночас, копія митної декларації країни відправлення містить посилання на накладну №206024308, яку до митного оформлення декларантом не надано. Також встановлено перевантаження оцінюваного товару 23.12.2020 в порту Said East (Egypt) з судна MSC AMBRA (рейс №046W) на судно MAERSK KITHIRA (рейс №049W та факт надходження 06.01.2021) пункт пропуску Одеської митниці судна MSC AMBRA MAERSK KITHIRA (рейс №049W) з даним товаром. Наявність перевантаження свідчить про наявність транспортних документів, що у порушення вимог ст. 335 Митного кодексу України, до митного оформлення не надавалися та наявність додаткових витрат, пов`язаних з перевантаженням товару з одного транспортного засобу на інший, що є складовими митної вартості товару.
4) враховуючи умови транспортного договору та визначення винагороди експедитора, а також маршрут перевезення QINGDAO - Південний Дніпро, у рахунку від 18.01.2021 №23 відсутні відомості щодо вартості експедиторських послуг на маршруті Південний Дніпро;
5) згідно із загальносвітовою практикою прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару. Прайс-лист компанії XINGTAI SHINEWAY TRADING CO.,LTD., наданий декларантом, має суб`єктивний характер (складений для компанії ПП «МАКСИМА»).
Враховуючи викладене, та з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
З метою підтвердження заявленої митної вартості позивачем до митниці у складі електронного повідомлення декларанта додатково надіслано наступні додаткові документи: коносамент №206024308, лист ТОВ «Таніт Групп» від 26.01.2021 щодо вартості морського фрахту, платіжне доручення на оплату транспортно-експедиційних послуг від 22.01.2021 №1063, довідку про транспортні витрати від 18.01.2021 №1473, лист ТОВ «Таніт Групп» від 26.01.2021 №2600 щодо отримання оплати за оцінювану партію товару. Листом ПП «МАКСИМА» від 26.01.2020 проінформовано митницю, що додаткові документи надати неможливо. За результатом розгляду додаткових документів відповідачем встановлено, що довідка про транспортні витрати від 18.01.2021 №1473 містить відомості про вартість морського перевезення та ТЕО за межами України 51 896,94 грн. Зазначені відомості не відповідають інформації рахунку від 18.01.2021 №23, відповідно до якого складова наданих послугу розмірі 51 896,94 грн. визначена виключно як вартість морського фрахту за межами митного кордону України. Відомості про включення до вказаної вартості транспортно-експедиційного обслуговування відсутні у рахунку від 18.01.2021 №23. Листом ТОВ «ТанітГрупп» від 26.01.2021 зазначається, що сума морського фрахту є фіксованою та погоджена з судоходною лінією. Сума морського фрахту не залежить від кількості перевантажень. Проте документального підтвердження не надано.
З метою випуску задекларованих товарів у вільний обіг позивач, керуючись ч.7 ст.55 Митного кодексу України, сплатив митні платежі згідно з митною вартістю цих товарів та сплатив різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів. На підставі чого ПП «МАКСИМА» була складена митна декларація із зазначенням ціни товару, яка була задекларована позивачем, та різницею, обчисленою відповідачем, а саме ЕМД UA110050/2021/000561 від 27.01.2021.
Загальна різниця митних платежів (ввізне мито та ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митницею, склала 42 604,71 грн. (3803,99 грн. - ввізне мито; 38 800,72 грн. - податок на додану вартість), виходячи з розрахунку, зазначеного в графах 47, 47 «В» «Подробиці розрахунків» в ЕМД
Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 року (далі МК України) закріплено, що правовідносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 МК України).
Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
За приписами частини 6 статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Статтею 49 МК України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом частин 1, 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, у відповідності до частини 4 статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Згідно з частиною 5 статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Положеннями статті 53 МК України визначено перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
В силу положень частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Дана норма кореспондується з положеннями частини 3 статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Згідно з частиною 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частини 2 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч. 4 ст. 57 МК України).
Відповідно до частини 5 статті 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч. 6 ст. 57 МК України).
Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Таким чином, органи доходів і зборів мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 64 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням резервного методу, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
В разі, якщо митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у статтях 58-63 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та за результатом проведеної консультації між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано резервний метод визначення митної вартості.
Отже, з викладених правових норм слідує, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.
Суд зазначає, що при здійсненні позивачем імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною договору було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 Митного кодексу України.
В оскаржуваному рішенні зазначено, що митну вартість визначено за резервним методом.
Як встановлено судом, підставою для прийняття оскаржуваного рішення митного органу стало ненадання позивачем усіх належних документів для здійснення митного оформлення товару за першим методом. Вказані обставини зумовлені таким:
1. відсутністю у наданому позивачем до митного оформлення інвойсі №XSTCL-1018-2020 від 05.11.2020 посилання на зовнішньоекономічний контракт;
2. неврахуванням наданої позивачем комерційної пропозиції від 18.10.2020;
3. ненаданням до митного оформлення накладної №206024308, встановлення перевантаження, що свідчить про наявність транспортних документів, які не надавалися та свідчать про наявність додаткових витрат пов`язаних з перевезенням вантажу;
4. не врахуванням плати експедитору ТОВ «ТАНІТ ГРУП», яка є складовою загальних транспортних витрат;
5. відсутністю оплати за договором транспортного експедирування від 18.01.2019 №18.01.2019/291ОД;
6. суб`єктивний характер прайс-листа продавця за контрактом («XINGTAI SHINEWAY TRADING CO., LTD» від 18.10.2020, оскільки складений для ПП «МАКСИМА».
Як було встановлено судом, поставка товару «Пігмент вуглець чорний PIGMENT CARBON BLACK SWN8362» здійснена на підставі зовнішньоекономічного контракту від 18.10.2020 №XSM. Дійсно, у наданому інвойсі від 05.11.2020 № XSTCL-1018-2020 відсутні посилання на зовнішньоекономічний контракт, у відповідності до якого він складений.
Однак, суд зазначає, що спірний інвойс містить реквізити продавця та покупця, найменування товарних позицій, їх кількість, ціну, загальну вартість рахунку, що відповідає інформації, наведеній у специфікації №1 від 18.10.2020 до Контракту 18.10.2020 №XSM та прас-листі від 18.10.2020.
Отже, з наданих позивачем документів до митного оформлення вбачається, що інвойс №XSTCL-1018-2020 від 05.11.2020 року виданий саме на поставку товару згідно зовнішньоекономічного контракту №XSM від 18.10.2020 року та специфікації №1, що є невід`ємним додатком до контракту.
Таким чином, стосовно оформлення наданого позивачем інвойсу від 05.11.2020 №XSTCL-1018-2020 суд погоджується з доводами позовної заяви, що наявність або відсутність номеру контракту у інвойсі не є в даному випадку ціноутворюючим фактором та не впливає на числове значення складових митної вартості.
Щодо висновків контролюючого органу про те, що надану позивачем комерційну пропозицію від 18.10.2020 неможливо застосувати як документ для підтвердження заявленої митної вартості, тому що в ній зазначається про можливість надання вигідної ціни на товар за умови якнайшвидшого замовлення, суд зазначає наступне.
Частиною третьою статті 53 МК України визначено перелік додаткових документів, до якого входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.
Разом з цим, прайс-лист (прейскурант) - це документ, що містить перелік товарів, робіт та послуг (із можливим зазначенням їх характеристик) та із вказівкою їх вартості.
Згідно із загальноприйнятою світовою практикою прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.
У спірному рішенні про коригування митної вартості та у відзиві на позов відповідач посилається на наступне: відповідно до положення статті VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості товару (під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції).
Між тим, обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації, чи вимог до її складання чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено.
Отже, прайс - лист не є обов`язковим документом, який в розумінні норм МК України визначає та/або впливає на числові значення складових митної вартості товару, а інформація, зазначена у наданому до митного оформлення прайс-листі щодо запропонованої ціни товару та погодженої сторонами контракту, відповідає числовим значенням ціни товарів, зазначених у інших наданих до митного оформлення документах (специфікації, інвойсі). Крім того, прайс не є документом, на підставі якого визначаються складові митної вартості, відомості з нього можуть лише бути додатковими, надто у разі, коли між відомостями контракту, специфікації, рахунків, платіжних документів немає суперечностей чи ознак підробки.
Відповідач у даному випадку не довів суду, яким чином вказані обставини в даному конкретному випадку впливають на визначення складових митної вартості товару.
Також суд зазначає, що відповідно до положень Митного кодексу України, застосування Генеральної угоди з тарифів і торгівлі можливе лише у разу, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів,зазначених у ст.ст.58-63 цього кодексу.
Таким чином, суд вважає помилковим твердження відповідача про те, що прайс-лист має суб`єктивну спрямованість.
Щодо доводів відповідача про ненадання до митного оформлення накладної №206024308 та встановлення перевантаження, що свідчить про наявність транспортних документів, які не надавалися, та свідчать про наявність додаткових витрат, пов`язаних з перевезенням вантажу, судом було встановлено, що копія митної декларації країни відправлення містить посилання на накладну №206024308, яка була 26.01.2021 надана позивачем у відповідь на електронне повідомлення митниці №1 в рамках проведення консультацій, що підтверджується копіями повідомлень №1 та №2 від 27.01.2021.
Транспортування товару здійснювалось згідно з умовами договору транспортного експедирування від 18.01.2019 №18.01.2019/291ОД, укладеного з ТОВ «ТАНІТ ГРУП» (ідентифікаційний код юридичної особи 41983980).
З метою підтвердження транспортної складової на комерційних умовах поставки FOB- QINGDAO, позивач надав: договір транспортного експедирування від 18.01.2019 №18.01.2019/291ОД; коносамент від 14.11.2020 №LSSZEC201014215; рахунок на оплату транспортних послуг від 18.01.2021 №23; заявку від 09.11.2020 № 1473; довідку про транспортні витрати від 18.01.2021 № 1473, а також додатково 26.01.2021 позивачем у вигляді електронного повідомлення було надіслано коносамент №206024308; лист TOB «ТАНІТ ГРУП» від 26.01.2021 №2601; платіжне доручення на оплату транспортно-експедиційних послуг від 22.01.2021 №1063; довідку про транспортні витрати від 18.01.2021 №1473; лист ТОВ «ТАНІТ ГРУП» від 26.01.2021 №2600 щодо отримання оплати за оцінювану партію товару.
Так, відповідно до довідки ТОВ «ТАНІТ ГРУП» від 18.01.2021 №1473 про транспортні витрати, вартість морського перевезення та ТЕО за межами України складає 51 896,94 грн., тобто плата експедитору ТОВ «ТАНІТ ГРУП» включена у загальну вартість вищевказаного договору транспортного експедирування.
Згідно із рахунком ТОВ «Таніт Групп» №23 від 18.01.2021 та довідки вих.№1473 від 18.01.2021 витратами на транспортування оцінюваної партії товарів є: морський фрахт за межами митної території України - 51 896,94 грн. (без ПДВ); транспортно-експедиторське обслуговування, вантажно-розвантажувальні роботи, документальне оформлення на території України - 24 765,38 грн. (ПДВ - 4953,08 грн.); експедиторська винагорода на території України - 1300,00 грн. (ПДВ - 260 грн.), всього на суму 83 15,40 грн.
При цьому, позивачем у повному обсязі сплачено рахунок №23 від 18.01.2021, який було виставлено за Договором транспортного експедирування від 18.01.2019 №18.01.2019/291ОД, що підтверджується платіжним дорученням від 22.01.2021 №1063 та листом ТОВ «ТАНІТ ГРУП» від 26.01.2021 №2600 щодо отримання оплати за оцінювану партію товару.
Також, з листа ТОВ «ТАНІТ ГРУП» від 26.01.2021 №2601 вбачається, що сума морського фрахту не залежить від кількості перевантажень та маршруту слідування взагалі. Тобто, сторонами договору погоджено відсутність додаткової оплати за транспортні послуги у випадку перевантажень по маршруту слідування товару.
Таким чином, наявність перевантаження не може бути автоматичним свідченням про наявність додаткових транспортних витрат.
Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 у справі №804/4680/16 зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Зазначаючи про відсутність оплати за договором транспортного експедирування від 18.01.2019 №18.01.2019/291ОД як на підставу прийняття оскаржуваного рішення відповідачем не враховано того, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. При цьому, самі умови договору про оплату безпосередньо ціни товару не стосуються.
Таким чином, позивачем до митного оформлення були надані вичерпні документи, що підтверджують склад та числове значення витрат на транспортування вантажу, що не спростовано митним органом у судовому процесі.
Посилання відповідача в рішенні про коригування митної вартості товару на наявність раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях, не є доказом заниження позивачем митної вартості товарів в разі наявності у декларанта усіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.04.2019 №815/6242/17.
Проте, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містять, що не дає підстав вважати їх обґрунтованим та вмотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.
Приймаючи Рішення про коригування митної вартості товару, митниця виходила з наявної інформації щодо раніше визначеного рівня митної вартості. Однак, в порушення вимог ст. 57 Митного кодексу України, митницею не доведено неможливість застосування інших (попередніх) методів (2а-2г) визначення митної вартості товару, а застосовано резервний метод, який відповідно до наведених вище норм законодавства застосовується у випадку, якщо митна вартість товару не може бути визначена за попередніми методами.
При цьому, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатньою підставою для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.03.2015 у справі № 21-127а15.
Надані позивачем документи, на думку суду, у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що спростовує висновки митного органу щодо відсутності таких підтверджень.
Суд зазначає, що за змістом частин 1-3 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Враховуючи наведене, зважаючи на встановлені обставини, у тому числі, щодо надання декларантом митному органу достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню, суд погоджується із позицією позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення про коригування митної вартості №UA110050/2021/000009/1 від 27.01.2021 року.
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 КАС України).
В ході розгляду справи відповідачем не були наведені докази правомірності оскаржуваного рішення, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати на загальну суму 21 940,00 грн., що складаються із витрат на професійну правничу допомогу в сумі 17 400,00 грн. та судового збору у розмірі 4540,00 грн.
Так, відповідно до частини п`ятої статті 246 КАС України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною третьою статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 4540,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №1105 від 02.03.2021.
Отже, сплачений судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 4540,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі у розмірі 17 400,00 грн., суд зазначає наступне.
Частинами 1 та 2 статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Мистецтво Права» (Юридична компанія) та Приватним підприємством «МАКСИМА» (Замовник) укладено договір від 22.02.2021 №22/02 про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого Замовник дає завдання Юридичній компанії та зобов`язується оплатити її послуги, а Юридична компанія зобов`язується відповідно до завдання Замовника надавати йому зазначені юридичні послуги (п.1.1). Юридична компанія зобов`язується надавати Замовникові послуги з супроводження судової справи в суді першої інстанції (Дніпропетровському окружному адміністративному суді) за позовом Замовника з вимогами про визнання протиправними рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, у тому числі, провести роботу з аналізу матеріалів справи, формування правової позиції, аналізу та збирання доказової бази, підготовка (складання) та подання позовної заяви до суду. Перелік наданих юридичних послуг фіксується Сторонами в Акті надання послуг (п.2.1).
Згідно з пунктами 4.1-4.2 вказаного Договору вартість послуг, зазначених в п. 2.1 цього Договору складає:
- робота з аналізу матеріалів справи, формування правової позиції, аналіз та збирання доказової бази, підготовка (складання) та подання позовної заяви до суду вимогами про визнання протиправними рішень рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів - 6 000,00 (п`ять тисяч гривень), у тому числі ПДВ у розмірі 1 000,00 (одна тисяча гривень);
- представництво інтересів Замовника в суді під час супроводження судової справи - 3000,00грн. (три тисячі гривень), у тому числі ПДВ у розмірі 500,00 (п`ятсот гривень) за одне судове засідання;
- підготовка (складання) процесуальних документів (відповідь на відзив, пояснень, клопотань заяв тощо) під час супроводження справи в суді - 2400,00грн. (дві тисячі чотириста гривень), у тому числі ПДВ у розмірі 400,00 (чотириста гривень) за ожин документ;
Вартість додаткових юридичних послуг, згідно п. 2.4 цього Договору визначається за погодженням Сторін додатково.
Також, на підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги позивачем до суду надано рахунок на оплату №29 від 24.02.2021 на суму 6000,00 грн.; акт надання послуг №28 від 02.03.2021 на суму 6000,00 грн. та платіжне доручення №1104 від 02.03.2021 на суму 6000,00 грн.
Відповідно до акту надання послуг №28 від 02.03.2021 Виконавцем були виконані такі роботи (надані такі послуги): робота з аналізу матеріалів справи, формування правової позиції, аналіз та збирання доказової бази, підготовка (складання) та подання позовної заяви до суду з вимогами про визнання протиправними рішень рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів.
Будь-яких інших доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, до суду не надано.
Отже, судом встановлено, що відсутні належні докази, які б підтверджували факт понесених позивачем витрат на правову допомогу у заявленому до відшкодування розмірі 17 400,00 грн.
При цьому, приймаючи до уваги визначений позивачем предмет спору, обсяг наданих послуг, які фактично зводяться до підготовки та складання позовної заяви, а також ту обставину, що розгляд справи відбувався у письмовому провадженні, суд вважає, що судові витрати, понесені позивачем у вигляді витрат на правничу допомогу підлягають частковій компенсації, а саме, у розмірі 2000,00 грн.
Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA110050/2021/000009/1 від 27.01.2021 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева