Справа № 120/2003/21-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 червня 2021 р. Справа № 120/2003/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якій позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду його клопотання від 11.12.2020 та зобов`язати відповідача розглянути його клопотання від 11.12.2020 та прийняти мотивоване рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 11.12.2020 позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, для ведення індивідуального садівництва, державної форми власності на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, додавши до клопотання необхідні документи. Однак, на день подання цього позову відповідач жодної дії щодо розгляду відповідного клопотання не вчинив, тим самим допустивши протиправну бездіяльність. За таких обставин позивач вважає, що відповідачем не дотримані вимоги ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) щодо розгляду його клопотання у місячний строк та прийняттям за наслідками такого розгляду відповідного рішення. Наведені вище обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 17.03.2021 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення. Цією ж ухвалою у відповідача витребувано додаткові докази, необхідні для правильного вирішення справи.

06.052021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує на те, що Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області було розглянуто клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,12 га на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, за результатами якого винесено наказ від 27.04.2021 за № 2-1122/15-21-СГ про відмову останньому у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.12.2020 позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 0,12 га, для ведення індивідуального садівництва, державної форми власності на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.

До вказаного клопотання позивачем додано копію паспорта громадянина України, документ про присвоєння ідентифікаційного номера та викопіювання з кадастрової карти (плану) з позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Вказане клопотання було отримане Головним управлінням та зареєстроване за вх. № С-29548/0/94-20.

Проте, як вказує позивач, у передбачений законом місячний строк відповідне клопотання розглянуто не було. Наведені обставини зумовили його звернутися до суду.

Однак, як встановлено судом, уже після відкриття провадження у цій справі, Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області прийнято наказ № 2-1122/15-21-СГ від 27.04.2021, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,12 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, із цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва на підставі ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

В даному випадку, предметом цього спору є протиправна бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, згідно із ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 Земельного кодексу України. Зокрема, частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 Земельного кодексу України органи приймають відповідне рішення.

Водночас, як убачається зі змісту частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, законодавцем встановлено обов`язок суб`єкта владних повноважень розглянути клопотання у місячний строк і прийняти одне з відповідних рішень: про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або не надати мотивовану відмову у його наданні.

З огляду на викладене, суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, в даному випадку в межах цієї спірної ситуації відповідач мав обов`язок здійснити розгляд клопотання позивача в місячний строк та прийняти за результатами його розгляду відповідне рішення, передбачене ч. 7 ст. 118 ЗК України.

При розгляді цієї справи суд враховує, що відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як уже наголошувалося судом вище, у цій справі позивач оспорює протиправну, як на його думку, бездіяльність територіального органу Держгеокадастру щодо неналежного розгляду (нерозгляду по суті) його заяви від 11.12.2020 (вх. № С-29548/0/94-20) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Суд зауважує, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Саме такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 342/158/17.

З аналізу обставин цієї справи випливає, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 11.12.2020, яка зареєстрована у відповідача за вх. № С-29548/0/94-20, а наказ про відмову у наданні такого дозволу прийнятий відповідачем лише 27.04.2021 за № 2-1122/15-21-СГ, тобто поза межами місячного строку, передбаченого ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Вищевикладені обставини указують на те, що у межах спірних правовідносинах дійсно мали місце дії відповідача щодо несвоєчасного розгляду заяви позивача від 11.12.2020 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Разом із тим, слід зазначити, що строк розгляду клопотання є строком виконання компетентним органом своїх повноважень (компетенції). Цей строк разом з іншими елементами (складовими) утворюють структуру повноважень суб`єкта владних повноважень. Недотримання строку виконання обов`язку є свідченням формального порушення реалізації повноважень, проте, повинно оцінюватися в межах причин і умов, які призвели до цього. Недотримання строку виконання обов`язку не означає припинення повноважень компетентного органу і втрату ним правомочності на ухвалення будь-яких рішень.

Так, за обставин цієї справи судом встановлено, що оскаржувана позивачем бездіяльність щодо неналежного розгляду його клопотання усунута відповідачем самостійно шляхом видання наказу від 27.04.2021 за № 2-1122/15-21-СГ «Про відмову надання дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Отже, визнання такої бездіяльності протиправною не призведе до відновлення порушеного права позивача на отримання земельної ділянки у власність (отримання дозволу на виготовлення документації із землеустрою як одного з етапів процедури отримання у власність земельної ділянки), адже реалізацію такого права наразі унеможливлює наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27.04.2021 № 2-1122/15-21-СГ, правомірність якого не є предметом цього спору.

Суд враховує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі № 813/38/16, від 27 лютого 2020 року у справі № 440/569/19.

При цьому, надане адміністративному суду частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України право вийти за межі позовних вимог не є абсолютним та застосовується з урахуванням фактичних обставин та пов`язаності предметів спору і доказування.

З урахуванням обставин цієї справи суд не знаходить підстав для виходу за межі позовних вимог, адже надання правової оцінки наказу відповідача від 27.04.2021 № 2-1122/15-21-СГ «Про відмову надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» не входить до предмета доказування у цій справі.

Вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність наразі є передчасною та задоволеною бути не може з огляду на чинність вищевказаного наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27.04.2021 № 2-1122/15-21-СГ .

За наведених вище обставин суд доходить висновку, що підстави для задоволення позовних вимог в обраний позивачем спосіб відсутні. Як наслідок, у задоволенні позову необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати згідно статті 139 КАС України присудженню на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, Вінницька область, )

Суддя Мультян Марина Бондівна