Справа № 300/2163/21
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2021 р. справа № 300/2163/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитин Н.М., при секретарі судового засідання Маковійчук С.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача АТ "Акцепт-Банк" про визнання протиправною та скасування постанови від 12.04.2021 № 65066009, -

ВСТАНОВИВ:

12.05.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача АТ "Акцепт-Банк" про визнання протиправною та скасування постанови від 12.04.2021 № 65066009 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.

28.05.2021 позивачем зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуто у зв`язку з чим відкрито провадження у справі про що постановлено ухвалу від 01.06.2021.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 дану заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - задоволено. Визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача АТ "Акцепт-Банк" про визнання протиправною та скасування постанови від 12.04.2021 № 65066009 та поновлено пропущений строк.

Позовні вимоги мотивовані тим, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова Віталіна Володимирівна протиправно, в порушення ст.24 Закону України "Про виконавче провадження", прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження №65066009, на підставі виконавчого напису №22357 від 03.02.2021, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. Позивач стверджує, що приватний виконавець вправі приймати до виконання виконавчі документи виключно у двох випадках: або за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи або за місцем знаходження майна боржника. Проте, виконавче провадження №65066009 відкрито відповідачем в межах виконавчого округу м. Києва, незважаючи на місце реєстрації та проживання позивача у АДРЕСА_1 ,) та за відсутності у неї будь-якого майна, яке б знаходилось в межах вказаного виконавчого округу. При цьому, звернув увагу суду на те, що про наявність такого виконавчого провадження йому стало відомо тільки після отримання за місцем його роботи - ТОВ «Таркетт Вінісін» постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.04.2021. На переконання позивача, такі дії відповідача порушують її права у виконавчому провадженні, а тому постанова за № 65066009 про звернення стягнення підлягає скасуванню. Крім того, зауважила, що кредитного договору 30.11.2018 з АТ «АКЦЕПТ-БАНК» не укладала та ніколи не проживала і не працювала у місті Києві.

14.06.2021 на електронну пошту суду надійшов відзив відповідача та копії матеріалів виконавчого провадження №65066009. У поданому відзиві на позовну заяву, відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Стверджує, що оскаржувана постанова є правомірною, оскільки відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" на приватного виконавця не покладено обов`язку перевіряти інформацію зазначену у виконавчому документі. Так у виконавчому написі нотаріуса було вказано адресою боржника ОСОБА_1 АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , тому на вказані адреси і було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження. Відтак, вважає що діяла в межах повноважень, в порядку та в спосіб, встановлений Законом України "Про виконавче провадження", оскільки до неї надійшов виконавчий документ, в якому зазначено, що місцем проживання боржника у межах виконавчого округу м. Києва. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

23.06.2021 позивач в судове засідання не прибула, суду подала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання 23.06.2021 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Відтак, повідомлення учасників справи здійснювалося відповідно до статті 268 КАС України шляхом направлення їм повісток на електронну пошту.

За наведених обставин, керуючись п.1 ч.3, ч.9 ст.205, ч.3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності сторін суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 03.02.2021 вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №22357 про стягнення з ОСОБА_1 , як боржника за Кредитним договором від 30.11.2018 №АВН0СТ2, укладеним з ПАТ "Акцент-Банк", заборгованості за період з 16.12.2020 по 17.01.2021 у загальній сумі 31 554,26 грн (а.с.44).

Представник АТ "Акцент-Банк" 07.04.2021 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни із заявою про примусове виконання рішення в якій просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса(а.с.42).

В заяві про примусове виконання рішення також заявник просить відкрити виконавче провадження за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника - ОСОБА_1

08.04.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кісельовою Віталіною Володимирівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65066009 з виконання виконавчого напису №22357, виданого 03.02.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С.(зворотній бік а.с. 45, а.с.46 ).

В подальшому приватним виконавцем вчинені інші виконавчі дії у виконавчому провадженні № 65066009, з метою примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, а саме, винесено: 08.04.2021 постанову про стягнення з боржника основної винагороди, 08.04.2021 постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, 12.04.2021 постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, 12.04.2021 постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Не погоджуючись із постановою приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою щодо скасування постанови від 12.04.2021 № 65066009 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач, покликаючись на те, що не проживає, не працює та не має майна у місті Києві, вважає, що у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни не було законних підстав приймати до виконання виконавчий напис №22357 від 03.02.2021 та відкривати виконавче провадження №65066009. Вказує на те, що договору кредиту із ПАТ "Акцент-Банк" не укладала.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За текстом частини першої статті 4 Закону № 1403-VIII, діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність (частина друга статті 4 Закону № 1403-VIII).

Пунктом 3 частини першої ст. 3 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1404-VIII, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частинами 1, 2 ст. 22 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон №1403-VIII) встановлено, що про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону №1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частини 1 статті 25 вказаного Закону виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно відомостей Єдиного реєстру приватних виконавців України виконавчим округом приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни визначено місто Київ.

Частиною 2 статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон №1404-VIII визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Отже, у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження майна боржника, в даному випадку фізичної особи, розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Як встановлено судом із матеріалів справи, у заяві про примусове виконання рішення від 07.04.2021 стягувачем АТ "Акцепт-Банк" зазначено, що місцезнаходженням майна боржника ОСОБА_1 є місто Київ.

Однак матеріали справи та надані відповідачем копії матеріалів виконавчого провадження не містять відомостей щодо наявності у боржника - ОСОБА_1 майна у м. Києві, що надавало б приватному виконавцю підстави прийняти до виконання виконавчий напис та відкрити виконавче провадження з його примусового виконання.

За приписами ч. 3 ст. 26 Закону №1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1403-VIII фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Відтак, якщо стягувач на свій розсуд обрав місце виконання, зокрема за місцезнаходженням майна (грошових коштів), то у заяві про примусове виконання рішення такий стягувач має зазначити про наявність конкретного майна та його місцезнаходження. Адже приватний виконавець, вирішуючи питання щодо прийняття виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження, має перевіряти наявність або відсутність підстав (ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII) для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання, в тому числі і пред`явлення виконавчого документу за місцем виконання.

Однак заява про примусове виконання рішення, яка була подана АТ "Акцепт-Банк" приватному виконавцю, не містить відомостей про конкретне майно боржника та його місцезнаходження.

При цьому, відповідач не довів наявності факту перевірки вказаної обставини при прийнятті виконавчого документа до виконання.

Щодо інформації про місце проживання ОСОБА_1 суд вказує на наступне.

Відповідно до частин першої, шостої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

За текстом статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (далі - Закон № 1382-IV):

вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист;

реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з частиною десятою статті 6 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина одинадцята статті 6 Закону № 1382-IV).

Відповідно до норм частини першої статті 4 Закону України від 20 листопада 2012 року № 5492-VI Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус (далі - Закон № 5492-VI) Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 7 Закону № 5492-VI до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).

Згідно з частиною другою цієї статті, у разі відсутності інформації, передбаченої зокрема, пунктами 9-14 частини першої цієї статті, вноситься відповідна відмітка.

Відповідно до пункту 10 частини четверто статті 4 Закону № 1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Суд вказує, що в даній справі оскаржується правомірність постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової В.В. у виконавчому провадженні № 65066009 з тих мотивів, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем його виконання. Позивач (боржник у виконавчому провадженні) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 10.03.1993, про що зроблено відповідну відмітку у її паспорті громадянина України(а.с. 13 зворотній бік).

Також, ОСОБА_1 надала суду довідку видану управлінням «Центру надання адміністративних послуг» від 28.04.2021 № 460361 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Бази громади Калуської міської територіальної громади про те, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач звернула увагу суду на те, що її зареєстрованим місце проживання є Івано-Франківська область з огляду на місце її роботи - ТОВ «Таркетт Вінісін», місцезнаходженням якого є місто Калуш Івано-Франківської області. Проте, оскільки виконавчим округом відповідача є місто Київ, то остання аж ніяк не могла провадити виконавчі дії за виконавчим документом щодо боржника, місце проживання якого знаходиться за межами її виконавчого округу.

Відповідно до доводів відповідача наведених у відзиву на позовну заяву саме з огляду на адресу проживання , яка, вочевидь, знаходиться у виконавчому окрузі, на який поширюється компетенція приватного виконавця Кисельової В.В., та зазначення такого у виконавчому написі нотаріуса ( АДРЕСА_2 ), з яким відповідач, по суті, погодився, ухваливши спірну постанову та відривши виконавче провадження.

Суд вказує, що адресу проживання боржника ( АДРЕСА_2 ) приватний нотаріус Горай О.С. зазначив у виконавчому написі на підставі заяви стягувача АТ "Акцепт-Банк". З цього приводу у справі встановлено, що АТ "Акцепт-Банк" звернулося до приватного нотаріуса Горая О. С. із заявою про примусове виконання рішення, у якій, серед іншого, вказано дві (різні) адреси боржника: адреса реєстрації ( АДРЕСА_1 ) та адреса проживання ( АДРЕСА_2 ).

Очевидним є факт, що зареєстроване місце проживання боржника знаходиться в іншому виконавчому окрузі (Івано-Франківська область), аніж повідомлене стягувачем місце проживання (місто Київ). Проте, саме з огляду на останнє відповідач визначила місце виконання виконавчого документа і ухвалила постанову про відкриття виконавчого провадження та спірну постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Суд вказує, що положення статті 24 Закону № 1404-VIII оперують термінами місце проживання, перебування боржника, а не зареєстроване місцем проживання як чинником, який впливає на визначення місця виконання рішення.

Спираючись на цільове тлумачення цієї норми у системному зв`язку з іншими положеннями зазначеного Закону, така її конструкція пояснюється тим, що виконавчі дії мають провадитися з урахуванням (в межах) дійсного/фактичного місця проживання боржника. Тобто примусове виконання рішень має бути певним чином наближеним, прив`язаним до місця проживання/перебування боржника, що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження (як-от: ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення).

Окрім того, здійснення виконавчих дій саме за місцем проживання/перебування боржника обумовлюється також змістом цих дій. Суд зауважує, що йдеться про примусове виконання рішення, відповідно (встановлені) засоби й способи досягнення потрібного результату (належного виконання рішення) можна охарактеризувати як жорсткі стосовно боржника, адже виконавець зобов`язаний вживати всіх радикальних заходів для того, щоб рішення було виконано, позаяк пріоритет у цій процедурі мають інтереси стягувача.

Приміром, якщо йдеться про рішення майнового характеру, то за заявою стягувача виконавець може одразу звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (якщо сума стягнення не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати; стаття 68 Закону № 1404-VIII), що і відбулося у спірному випадку.

В даному спорі, якщо узагальнити весь спектр виконавчих дій/рішень виконавця, суд приходить до висновку, що вони відбуваються навколо боржника і його майна, що дає розуміння, чому місце виконання рішення законодавець прив`язав до місця проживання, перебування боржника. Подібним чином можна пояснити опосередкованість місця виконання рішення місцезнаходженням майна боржника, на яке можна звернути стягнення (за рішеннями майнового характеру).

У контексті обставин дано справи суд звертає увагу на те, що місце проживання має відповідати дійсності. Іншими словами, не стільки номінальна адреса проживання боржника, скільки його фактичне, реальне місце проживання повинні визначати місце виконання рішення задля досягнення мети виконавчого провадження і дотримання його засад, визначених статтею 2 Закону № 1404-VIII.

Повертаючись до спірних правовідносин, суд звертає увагу, що адреса проживання, яку стягувач зазначив у своїй заяві, адресованій приватному виконавцю Кісельовій В.В., зазначена також у виконавчому написі приватного нотаріуса Горая О. С. від 03.02.2021 №22357 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказаний виконавчий напис приватний нотаріус Горай О. С. вчинив на підставі відповідного звернення АТ "Акцепт-Банк"(стягувач), який набув право вимоги за вказаним кредитним договором.

Отож, інформацію про адресу проживання ОСОБА_1 (боржника) повідомив саме стягувач - АТ "Акцепт-Банк" . Відтак адреса проживання боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) у цьому випадку базується виключно на словах стягувача (тобто особи, яка у виконавчому провадженні є заінтересованою стороною).

Суд вказує, що виконавець не має обов`язку перевіряти вірогідність відомостей, які зазначено у виконавчому документі. Водночас, приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність (частина друга статті 4 Закону № 1403-VIII), повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності (частина перша статті 4 Закону № 1403-VIII).

Закріплені у статті 4 Закону № 1403-VIII засади діяльності, зокрема, приватного виконавця вимагають діяти добросовісно, що, окрім іншого, вимагає від нього більш вдумливого і ретельно виваженого підходу до виконання своїх професійних обов`язків.

Отримавши заяву АТ «Акцепт-Банк» про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, в якому, як виконавчому документі, зазначено дві різні адреси боржника, приватний виконавець не міг не звернути уваги, що ці адреси, якщо вирішувати питання про прийняття до виконання цього виконавчого документа, відсилають до різних виконавчих округів (Івано-Франківська область та місто Київ відповідно). Звідси виникає потреба з`ясування місця проживання боржника як умови прийняття виконавчого документа до примусового виконання приватним виконавцем, територіальним округом якої є місто Київ. При вирішенні цього питання суд звертає увагу на таке.

Аналіз наведених положень Цивільного кодексу України та Закону № 1382-IV дозволяє зробити висновок, що місцем проживання особи є житло, в якому вона проживає (постійно або тимчасово). Особа не обмежена у можливості мати більше, ніж одне місце проживання, проте реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою, яку особа сама вибрала і за якою вестиме листування з фізичними/юридичними особами, контролюючими органами, отримуватиме офіційну кореспонденцію. Відомості про місце проживання вносяться, серед іншого, до паспорта громадянина України.

У справі встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , і ця інформація міститься у паспорті громадянина України.

Щодо адреси проживання ОСОБА_1 , яку повідомив стягувач - АТ "Акцепт-Банк", то суд вказує, що об`єктивних даних, на основі яких можна було б стверджувати, що позивач проживала у місті Києві (хоча б на дату відкриття виконавчого провадження), чи має майно на території цього виконавчого округу, відповідач на підтвердження правомірності спірної постанови не надав.

У контексті спірних правовідносин суд дійшов висновку, що сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою. За описаної вище ситуації визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон № 1404-VIII пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.

Якщо трактувати місце виконання рішення у ситуації, подібній до тієї, яку маємо у цій справі, у той спосіб, як це зробив відповідач, то це (за своєю зовнішньою формою прояву) створюватиме умови для підміни суті визначеного Законом № 1404-VIII місця виконання рішення і пов`язаного з ним визначенням виконавчого округу приватного виконавця на формальність, що у підсумку нівелюватиме сенс виконавчого провадження і засади, з дотриманням яких воно має здійснюватися загалом.

Вищенаведена позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.03.2021 по справі №380/7750/20.

Згідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, суд зазначає, що відкриття виконавчого провадження з порушенням норм чинного законодавства тягне за собою протиправність подальших дій приватного виконавця в рамках такого виконавчого провадження, зокрема, і оскаржуваної постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, згідно якої на доходи позивача звернуто стягнення.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З цих підстав, суд вважає, що в силу повноважень, наданих йому при вирішенні справи, визначених у ст.245 КАС України, необхідним є вийти за межі позовних вимог, а саме визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2021 року ВП№65066009, як таку, що є юридичною підставою до прийняття оскаржуваної постанови.

Так, постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідачем з порушенням приписів частини другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування позивача або місцем знаходження його майна.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно до частини 1 статті 5 КАС України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Крім того, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів , ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 1690,00 грн., що підтверджується квитанцією № 9 від 06.05.2021. Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягають судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1690,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, Закону України "Про виконавче провадження", керуючись статтями 139, 241-246, 250, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - Кісельової Віталіни Володимирівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.04.2021 ВП №65066009.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - Кісельової Віталіни Володимирівни про відкриття виконавчого провадження ВП №65066009 від 08.04.2021.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1690 (одна тисяча шістсот дев`яносто) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 );

Відповідач: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова Віталіна Володимирівна (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: АТ "Акцепт-Банк" (, вул. Батумська, 11, м. Дніпро).

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.