Справа № 160/12358/20
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2021 року м. Дніпросправа № 160/12358/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 р. (суддя Юрков Е.О.) в адміністративній справі №160/12358/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 р. ОСОБА_1 відмовлено у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 160/12358/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. В цій заяві ОСОБА_1 проси суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 р., яке набрало чинності 14 січня 2021 р.

У поданій до суду апеляційної інстанції апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржену ухвалу, ухвалити своє рішення, яким його заяву про встановлення судового контролю задовольнити. Скаржник вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: розгляд справи без його участі, неправильне застосування статті 382 КАС України, ігнорування права позивача обрати спосіб захисту свого порушеного права, неврахування судом приписів ст. 6 КАС України та Рішення Європейського суду з прав людини.

У поданій до суду апеляційної інстанції 25.05.2021 заяві скаржник просить здійснювати розгляд апеляційної скарги без його участі.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до апеляційного суду не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановляючи оскаржену ухвалу та відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції вказав на те, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюється судом саме при вирішенні справи по суті, а відтак, висновки стосовно наявності або відсутності підстав для встановлення такого контролю зазначаються безпосередньо у рішенні суду за результатами розгляду позову. Питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення по даній справі позивачем у ході розгляду справи не ставилося, і, як слідує з тексту рішення від 14 грудня 2020 року, судом не вирішувалося. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. З поданої заяви не вбачається, а судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 р.

у справі № 160/12358/20.

Колегія суддів частково погоджується із зазначеними висновками з наступних підстав:

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Частиною 8 цієї ж статті передбачено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Також, статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства України визначає три способи судового контролю за виконанням судового рішення:1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення; 2) визнання протиправними рішень, дій, бездіяльності державного/приватного виконавця; 3) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду.

На думку колегії суддів, законодавець визначив способи реалізації судового контролю в залежності від порядку виконання судового рішення (добровільного або примусового), а також стадії судового провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що до 2018 року суди керувались правовою позицією, викладеною у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" № 3 від 13.03.2017, відповідно до якої зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Судова практика Верховного Суду, яка склалась з 2018 року, свідчить про відсутність єдиного правового підходу суду касаційної інстанції щодо застосування статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, у постанові від 31 липня 2018 р. у справі № 235/7638/16-а Верховний Суд зазначив, що правові норми, закріплені у частині першій статті 382 КАС України, кореспондуються з положеннями, зокрема, підпункту «ґ» пункту 4 частини першої статті 356 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови зазначається встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій. Встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

У постанові від 10 грудня 2018 р. у справі № 807/2358/15 суд касаційної інстанції звернув увагу, що при зверненні з касаційною скаргою заявник не просив про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, а подав відповідне клопотання до Верховного Суду лише після розгляду справи по суті та набранням постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 р. законної сили, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні заяви.

Враховуючи принцип верховенства права, закріплений у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а також обов`язок суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, як це передбачено статтею 242 цього ж Кодексу, колегія суддів дійшла висновку, що захід судового контролю, передбачений статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України може бути застосований судом першої, апеляційної та касаційної інстанцій після постановлення рішення по суті спору. Суд апеляційної та касаційної інстанції після перегляду судового рішення також може зобов`язати відповідача надати звіт про його виконання до суду першої інстанції.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про встановлення судового контролю в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України виключно на стадії ухвалення рішення по суті спору не відповідає правовим висновкам Верховного Суду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Биковим А.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64665929 (а.с.87).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Цим Законом передбачена відповідальність у виконавчому провадженні. Частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зважаючи на те, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 р. перебуває на примусовому виконанні, колегія суддів вважає, що судовий контроль здійснюється на цій стадії відповідно до статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто шляхом оскарження рішення, дій, бездіяльності державного/приватного виконавця, на який покладено обов`язок забезпечення примусового виконання судового рішення.

Колегія суддів вважає правильним прийняте судом першої інстанції судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, проте вважає помилковим наведене в оскарженій ухвалі мотивування.

Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягають у розгляді заяви за його відсутності, колегія суддів вважає неспроможними з наступних підстав:

по-перше, статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України не визначено процедуру розгляду судом заяв про встановлення судового контролю, поданих після постановлення рішення суду по суті спору;

по-друге, розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб саме за клопотанням ОСОБА_1 (а.с. 10, 60);

по-третє, заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю не містить клопотання про її розгляд за участю заявника.

Доводи скаржника про недотримання судом першої інстанції його права на обрання захисту порушених прав також ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального права.

Так, перелік способів захисту порушеного права, обрання яких здійснюється позивачем, наведений у частині першій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, який, з урахуванням положень частини 2 цієї ж статті, не є вичерпним. Повноваження суду при вирішенні спору зазначені у статті 245 цього ж Кодексу.

Наведені процесуальні норми свідчать про те, що обрання позивачем способу захисту порушеного права здійснюється при подачі адміністративного позову до суду, а обрання цього способу судом - при постановленні судового рішення за наслідками вирішення спору по суті.

З урахування наведеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення. Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину оскарженої ухвали, виклавши її в редакції цієї постанови, що відповідатиме положенням статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 р. в адміністративній справі №160/12358/20 - змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 16 червня 2021 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 2 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук