Справа № 380/3329/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/3329/21 пров. № А/857/10796/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року, головуючий суддя Брильовський Р.М., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому просив зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області зняти арешт з майна ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 43249043; зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вилучити запис щодо обтяження, а саме арешту нерухомого майна ОСОБА_1 за виконавчим провадженням ВП №43249043 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив те, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.11.2020 року сформованого приватним нотаріусом Дячук О. А. на запит ОСОБА_1 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар І.Є. внесено дані щодо позивача за виконавчими провадженнями ВП №43249043 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37036050 від 12.09.2017, предмет обтяження: все нерухоме майно окрім будівлі корівника, загальною площею 1694,20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення цеху №7 площею 345,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Постановою за ВП №43249043 про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.09.2017 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар І.Є. постановив: виконавчий лист №1319/4435/2012 виданий 26.03.2014 року Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ Фольксбанк 1 372 270, 82 грн заборгованості за кредитним договором 1 700, 00 грн сплаченого державного мита та 120, 00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення - повернути стягувачу. В Автоматизованій системі виконавчого провадження за реєстраційним номером ВП №43249043 та за даними про фізичну особу ОСОБА_1 щодо наявних виконавчих проваджень останніх не виявлено. Вважав, що позивач не є боржником за будь-якими виконавчими провадженнями, а тому запис про обтяження за ВП №43249043 стосовно ОСОБА_1 щодо арешту нерухомого майна, має бути виключений з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, а провадження у справі закрити. Справу передати на розгляд Сихівського районного суду м. Львова.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що на підставі ст. 447 ЦПК України даний спір повинен розглядатись районним судом в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №1319/4435/2012, виданого 26.03.2014 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "Фольксбанк" 1372270,82 грн. заборгованості за кредитним договором, 1700,00 грн. сплаченого державного мита та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

При виконанні вищезазначеного виконавчого документа, керуючись положеннями статті 56 Закону України Про виконавче провадження, постановою державного виконавця від 13.05.2014 року за ВП № 43249043 для забезпечення реального виконання рішення та усунення можливостей відчуження майна, на яке можна звернути стягнення для подальшої його реалізації, накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

Державним виконавцем відповідно до пункту 7 частини статті 37 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02.06.2016 року (далі - Закон № 1404) 20.09.2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки транспортний засіб, належний боржнику на праві власності, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ на виконання постанови державного виконавця від 10.10.2014 року, не виявлений з дня оголошення розшуку.

Аналізуючи інформацію з Автоматизованої системи виконавчого провадження, ОСОБА_1 вважав, що він не є боржником за будь якими виконавчими провадженнями, а тому запис про обтяження за ВП №43249043 стосовно нього щодо арешту нерухомого майна має бути виключений з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.

Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що технічна неможливість внесення відомостей про боржника в Єдиний реєстр боржників, при непогашенні заборгованості боржником, не є правовою підставою для зняття арешту з майна за виконавчим провадженням № 43249043.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Спором адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 19 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною першої статті 74 Закону №1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже, сторони, інші учасники виконавчого провадження та особи незалежно від їх статусу, мають право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність органів ДВС щодо виконання судового рішення виключно до суду, який видав виконавчий документ.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів не належать справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих в межах цивільної юрисдикції.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Предметом розгляду у цій справі є, зокрема, протиправні, на думку позивача, дії (бездіяльність) відповідача щодо вилучення запису про обтяження, а саме арешту нерухомого майна ОСОБА_1 за виконавчим провадженням ВП №43249043 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що арешт на майно позивача накладений у виконавчому провадженні ВП №43249043, з виконання виконавчого листа, виданого Сихівським районним судом, як місцевим судом загальної юрисдикції, а рішення, яке на підставі якого накладено арешт на майно позивача ухвалено в порядку ЦПК України про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також слід зазначити, що частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, та про зняття такого арешту відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

Згідно з частиною другою статті 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Таким чином, спір в частині заявлених вище позовних вимог, який виник між позивачем та органом державної виконавчої служби (у тому числі із її посадовими і службовими особами), не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судами загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №658/715/16-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №815/615/16-ц.

Враховуючи вищенаведене, а також норму пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що юрисдикція адміністративного суду не поширюється на дані спірні правовідносини, відтак провадження у даній справі слід закрити та роз`яснити, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з вимогами частини першої статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Тому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 та частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України оскаржене рішення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Однак апеляційна вимога щодо передачі справи на розгляд Сихівського районного суду м. Львова не підлягає задоволенню, оскільки дане питання стосується розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів, однак в даному випадку суд дійшов висновку, що спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а позивачу необхідно звернутись із позовною заявою до суду в порядку цивільного судочинства, за нормами ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 238, 243, 272, 287, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року у справі №380/3329/21 скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови - закрити.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 25.06.2021 року.