Справа № 280/2715/21
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 червня 2021 року Справа № 280/2715/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (вул. Українська, буд. 50, м. Запоріжжя, 69095) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області наказ від 24.02.2021р - 8-638/15-21-СГ Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж ділянки в натурі (на місцевості) розташованої в СТ "Янтар" на території Михайлівської сільської ради, Вільнянського району Запорізької області (за межами населених пунктів) орієнтовний розмір земельної ділянки 0,0600 га із цільовим призначенням для індивідуального садівництва, для відведення у мою власність даної земельної ділянки.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з 1992 року є членом СТ «Янтар», що розташоване на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області і має в постійному користуванні земельну ділянку орієнтовною площею 0,0600 га. Рішенням Михайлівської сільської ради від 20.08.2020 № 23 позивачу було погоджено надання дозволу на розроблення документації з землеустрою та відведення у власність вказаної земельної ділянки.

28.01.2021 позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на підставі рішення Михайлівської сільської ради від 20.08.2020 № 23, в якому просив надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою для відведення у власність земельної ділянки державної власності орієнтовною площею 0,0600 га в СТ «Янтар» на території Михайлівської сільської ради за межами населених пунктів для індивідуального садівництва. Однак згідно із наказом від 24.02.2021 № 8-638/15-21-СГ у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідачем було відомлено, у звязку з невідповідністю поданих документів ч. 1, 2, 6 ст. 118 Земельного кодексу України.

Вважає такий наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки спірний наказ не містить визначених ч. 7 ст. 118 ЗК України підстав для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. Просить позов задовольнити в поновму обсязі.

Ухвалою суду від 12.04.2021 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання по справі на 11.05.2021.

Відповідачем 07.05.2021 до суду було подано відзив на позовну заяву, де вказано, що разом із клопотанням позивачем було подано довідку від 31.06.2020, кадастровий план земельної ділянки :01:003, план-схема ділянки № 92 та копія членського квитка № 92 від 02.07.2011. Так, за змістом довідки від 31.06.2020 ОСОБА_1 належать земельна ділянка площею 0,052 га. Аналогічну інформацію містить і план-схема ділянки № 92. Відповідно до копії членського квитка позивачу виділена земельна ділянка площею 0,055 га. На кадастровому плані :01:003 позначена земельна ділянка площею 0,0600 га. Таким чином відповідач вважає, що документи, які долучені до клопотання, не відповідають вимогам ч. 1, 2, 6 ст. 118 Земельного кодексу України. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представником позивача 26.05.2021 було подано відповідь на відзив, де вказано, що позивач бажаєотримати дозвіл на виготовлення технічної документації земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га, а тому посилання відповідача на неможливість визначення конкретної площі бажаної земельної ділянки є необгрунтованими. Також вказує на необгрунтованість підстав для відмови та винесення спірного наказу.

Ухвалою суду від 11.05.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 10.06.2021.

Відповідачем 01.06.2021 до суду подано додаткові пояснення по справі, в яких вказується, що з 27.05.2021 відповідач не є розпорядником земельної ділянки, з приводу якої виникли спірні правовідносини, а тому не взмозі виконати рішення суду в частині позовних вимог зобов`язального характеру.

Крім того, у додаткових пояснення відповідач вказує про на необхідність залучення до участі у справі співвідповідача.

Із зазначеного питання суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 3-5 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Частинами 6, 7 ст. 48 КАС України встановлено, що після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Аналіз норм ст. 48 КАС України дає підстави дійти висновку, що залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється судом лише за клопотанням позивача. Залучення до участі у справі співвідповідача за клопотанням відповідача зазначена стаття КАС України не передбачає.

Таким чином, враховуючи те, що позивач не порушував питання стосовно залучення до участі у справі співвідповідача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його залучення.

Разом із цим, у додаткових пояснення відповідач вказує і на необхідність заміни відповідача Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області його правонаступником Михайлівською територіальною громадою Запорізького району Запорізької області.

З приводу заміни первинного відповідача на його правонаступника, суд зазначає, що станом на час прийняття оскаржуваного наказу зміни у законодавстві ще не набрали чинності та не були підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, а отже посилання Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на зміни у законодавстві як на підставу замінити відповідача його правонаступником, судом не приймаються до уваги.

У судове засідання 10.06.2021 учасники справи чи їх представники не прибули. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Відтак, суд дійшов висновку про можливість завершення розгляду даної справи в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені такі обставини.

Рішенням Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 23 від 20.08.2020 «Про погодження гр. ОСОБА_1 надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва за межами населених пунктів» ОСОБА_1 було погоджено надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та відведення у власність земельної ділянки державної власності орієнтовною площею 0,0600 га в СТ «Янтар» на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Пунктом 2 вказаного рішення позвичау вказано звернутися з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області.

Так, ОСОБА_1 28.01.2021 до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області подано клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, в якому він просив надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,0600 га, яка розташована в СТ «Янтар» на території Михайлівської сільської територіальної громади Запорізького району Запорізької області (за межами населених пунктів).

В якості додатків до клопотання позивачем було подано наступні документи: копія рішення Михайлівської сільської ради від 20.08.2020 № 23; копія паспорту та ідентифікаційного номеру позивача; копія членської книжки гр. ОСОБА_1 ; схема розташування земельної ділянки з вказаним кадстровим номером сусідньої земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки, яка розглядається; довідка СТ «Янтар»; план-схема ділянки № 92, завірена СТ «Янтар»; копія витягу ЄДРПОУ СТ «Янтар»; копія статуту СТ «Янтар»; копія Державного акту на право користування землею.

Наказом від 24.02.2021 № 8-638/15-20-СГ відповідач відмовив у наданні дозволу, мотивуючи відмову невідповідністю поданих документів ч. 1, 2, 6 ст. 118 Земельного кодексу України.

Вважаючи наказ протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

За змістом статті 13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини 1 статті 35 Земельного кодексу України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Згідно з пунктом б частини 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За змістом частини 1 3 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту «в» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно з абзацом 1 частини 3 статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує.

Відповідно до частини 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначенихстаттею 122цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Тобто, відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписівст. 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

При цьому, системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. При цьому, Земельним кодексом Українивизначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Зазначений висновок про виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідає висновку в ухвалі Конституційного Суду України від 29 вересня 2015 року № 44-у/2015 (Справа № 2-40/2015), постанові Верховногосуду України від 19.01.2016 року № 21-3690а15 (справа № 824/167/15-а).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було відмовлено з підстав невідповідності вимогам частини 1, 2, 6 статті 118 Земельного кодексу України. Так, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що за змістом довідки від 31.06.2020 ОСОБА_1 належать земельна ділянка площею 0,052 га. Аналогічну інформацію містить і план-схема ділянки № 92. Відповідно до копії членського квитка позивачу виділена земельна ділянка площею 0,055 га. На кадастровому плані :01:003 позначена земельна ділянка площею 0,0600 га.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно з частиною 1 статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Відповідно до ч. 10 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом).

Згідно із ст. 56 Законом України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає, зокрема згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній).

У разі якщо земельна ділянка сформована та зареєстрована в ДЗК, надання її частини можливе в результаті поділу уже сформованої земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднанняземельних ділянок.

Як свідчать матеріали справи, на час звернення позивача з заявою та розгляду справи в суді, земельна ділянка вже сформована, свідченням чому є поданий разом із клопотанням позивачем та наявний в матеріалах справи Кадастровий план земельної ділянки :01:003 площею 0,0600 га. Отже, земельна ділянка, на яку претендує позивач на час розгляду справи була сформована та мала єдиний кадастровий номер.

Суд зазначає, що сама по собі розбіжність в площі, яка визначена у кадастровому плані, довідці та членському квитку не можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки згідно з положеннями ч. 1, 2, 6 ст. 118 ЗК України. Крім того, суд звертає увагу, що клопотання, подане позивачем до відповідача 28.01.2021, містить посилання на бажану земельну ділянку саме орієнтовною площею 0,0600 га.

Суд зазначає, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Таким чином, позивач звернувся із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки після формування та присвоєння єдиного кадастрового номеру.

Як зазначалось, підставою відмови може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Зі змісту оскаржуваного наказу не вбачається наявність вищезазначених підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем в частині позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, чого не було зроблено відповідачем

Таким чином, відповідач не представив належних та допустимих доказів обґрунтованості оскаржуваного рішення. На думку суду приймаючи оспорюване рішення (наказ), відповідач діяв з порушенням Земельного кодексу України, зазначене рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме ст. 116, 118 ЗК України.

Таким чином, суд зазнача, що відмова Головного управління надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж ділянки в натурі (на місцевості) розташованої в СТ "Янтар" на території Михайлівської сільської ради, Вільнянського району Запорізької області (за межами населених пунктів) орієнтовний розмір земельної ділянки 0,0600 га із цільовим призначенням для індивідуального садівництва є незаконною, тому наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області наказ від 24.02.2021 № 8-638/15-21-СГ Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується посилання відповідача на зміни у законодавстві, внаслідок яких з 27.05.2021 він не має повноважень здійснювати розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 24 розділу Х Земельного кодексу України у редакції Закону України від 28.04.2021 року №1423-IX з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади про викуп для суспільних потреб земельних ділянок приватної власності, прийняті до дня набрання чинності цим пунктом, є чинними, а заходи щодо відчуження таких земельних ділянок здійснюються органами, визначеними статтями 8 і 9 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності".

Особи, які отримали дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зазначені у підпункті "е" цього пункту, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. До 1 січня 2023 року зазначені землі та земельні ділянки не можуть бути передані у власність та користування будь-яким іншим особам, крім тих, яким надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою (крім передачі їх для розміщення об`єктів, передбачених статтею 15 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності"). У разі якщо до 1 січня 2023 року такі земельні ділянки не передані у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, такі земельні ділянки переходять у комунальну власність територіальної громади села, селища, міста, на території якої вони розташовані.

До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Водночас, станом на час прийняття оскаржуваного наказу вищезазначені зміни у законодавстві ще не набрали чинності та не були підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, а отже посилання Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на ці зміни як на підставу правомірності своїх дій та рішень не приймається судом до уваги.

При цьому, суд зауважує, що зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. А прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання ГУ Держгеокадастру прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи. У цій справі з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зазначена позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 10.10.2019 по справі № 814/1959/17.

Враховуючи викладене вище, суд задовольняє позовні вимоги в частині скасування наказу ГУ Держгеокадастру від 24.02.2021 № 8-638/15-21-СГ про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж ділянки в натурі (на місцевості) розташованої в СТ "Янтар" на території Михайлівської сільської ради, Вільнянського району Запорізької області (за межами населених пунктів) орієнтовний розмір земельної ділянки 0,0600 га із цільовим призначенням для індивідуального садівництва.

Зважаючи на те, що ГУ Держгеокадастру було прийнято рішення про відмову позивачу надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою без наведення (встановлення) вичерпних підстав для відмови, передбачених ст. 118 Земельного кодексу України, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ Держгеокадастру повторно розглянути заяву позивача від 28.01.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0600 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована в СТ «Янтар» на території Михайлівської сільської територіальної громади Запорізького району Запорізької області (за межами населених пунктів).

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково.

Підстави для вішкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (вул. Українська, буд. 50, м. Запоріжжя, 69095) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 24.02.2021 року № 8-638/15-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області повторно розглянути клопотання позивача від 28.01.2021 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0600 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована в СТ «Янтар» на території Михайлівської сільської територіальної громади Запорізького району Запорізької області (за межами населених пунктів).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 22.06.2021.

Суддя А.В. Сіпака