Справа № 380/1735/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року Справа №380/1735/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Пушки М.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, -

в с т а н о в и в:

на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, із вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.11.2019 року №3637 в частині, що стосується накладення на заступника начальника Пустомитівського відділу поліції начальника слідчого відділення Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 (0063078) дисциплінарного стягнення у виді зауваження;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.11.2019 року №3648 в частині, що стосується накладення на заступника начальника Пустомитівського відділу поліції начальника слідчого відділення Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області капітана ОСОБА_1 (0063078) дисциплінарного стягнення у виді догани;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 03.01.2020 року №38 в частині, що стосується накладення на заступника начальника Пустомитівського відділу поліції начальника слідчого відділення Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області капітана ОСОБА_1 (0063078) дисциплінарного стягнення у виді суворої догани;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 22.01.2019 року №306 в частині, що стосується накладення на заступника начальника Пустомитівського відділу поліції начальника слідчого відділення Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області капітана ОСОБА_1 (0063078) дисциплінарного стягнення у виді неповної службової відповідності.

Ухвалою судді від 02.03.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 13.04.2020 року було задоволено заяву про поновлення строку звернення до суду, визнано поважними причини такого пропуску позивачем строку та відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

13.04.2020 року позивач подав до суду заяву щодо зміни підстав позову, яку судом прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 03.08.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

09.12.2020 року через систему «Електронний суд» від позивача надійшло до суду клопотання про зупинення провадження у справі №380/1735/20.

Ухвалою суду від 10.12.2020 року було зупинено провадження в адміністративній справі №380/1735/20 до припинення перебування позивача ОСОБА_1 у відрядженні у складі зведеного загону операції об`єднаних сил.

24.03.2020 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, обґрунтоване тим, що 05.03.2021 року після чергової ротації поліцейських, які несуть службу в складі зведеного загону операції об`єднаних сил, ОСОБА_1 повернувся з відрядження та 16.03.2021 року приступив до виконання своїх службових обов`язків. У зв`язку з чим, ухвалою від 25.03.2021 року провадження в адміністративній справі поновлено.

Учасниками справи було подано до суду заяви по суті справи письмові відзив, відповідь на відзив, заперечення, пояснення.

Відповідно до позиції позивача, яка ним висловлена в позові, інших письмових заявах, що були подані до суду, він вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем було безпідставно й необґрунтовано застосовано до нього дисциплінарні стягнення.

Позивач зазначає, що він обіймав посаду заступника начальника Пустомитівського відділу поліції - начальника слідчого відділення Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області. При цьому, в ході служби наказами Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.11.2019 року №3637, від 29.11.2019 року №3648, від 03.01.2020 року №38, від 22.01.2019 року №306 на позивача було накладено дисциплінарні стягнення у виді зауваження, догани, суворої догани, попередження про неповну службову відповідність.

Проте, позивач не вбачає підстав для таких стягнень, позаяк, відповідних порушень не вчиняв і не може нести відповідальність за абстрактні та не конкретизовані припущення, а також за можливі порушення, вчинені третіми особами. Зокрема, ОСОБА_1 вказує, що перше стягнення було накладене за незабезпечення роботи підлеглих працівників та неналежну організацію і здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні. У той же час, позивач наголошує, що відповідне досудове розслідування розпочалося до його призначення на відповідну посаду й дії, які начебто не було вчинено слідчими, стосуються власне початкового періоду розслідування. В силу чого позивач не мав жодної об`єктивної можливості впливати на його хід, а відтак, і нести відповідальність за його результати. Друге стягнення було застосоване за начебто незабезпечення роботи підлеглих працівників та неналежну організацію і здійснення досудового розслідування в ряді кримінальних проваджень, які розслідувалися слідчими слідчого відділення Пустомитівського відділу поліції. Однак позивач зауважує в цій частині, що яких-небудь конкретних порушень при їх здійсненні відповідачем так і не було наведено за результатами службового розслідування, більш того, не встановлено конкретних порушень зі сторони ОСОБА_1 , за які він міг би нести відповідальність у силу засади її індивідуального характеру, а всі висновки відповідача є лише огульним викладенням фабул кримінальних проваджень. Третє стягнення було застосоване за незабезпечення роботи підлеглих працівників та неналежну організацію і здійснення досудового розслідування, що проявилося в невжитті слідчим заходів для обрання підозрюваному запобіжного заходу, внаслідок чого він залишив місце перебування та оголошений у розшук. ОСОБА_1 зазначає в цій частині, що такі відомості є неправдивими, оскільки слідчим було надане на погодження прокурору відповідне клопотання (про обрання запобіжного заходу), яке було відхилене. Таким чином, немає підстав для висновку про порушення чи то слідчим, чи то керівником слідчого органу. Четверте стягнення було застосоване за нездійснення позивачем реєстрації повідомлення про злочин у Єдиному реєстрі досудових розслідувань. Однак, позивач наголошує, що він такого порушення не вчиняв, доручення від керівника щодо розгляду заяви не отримував, а відповідна заява у подальшому була зареєстрована в установленому порядку.

У зв`язку з чим, на переконання позивача, всі спірні випадки застосування до нього дисциплінарних стягнень є протиправними, так як не випливають із фактів достовірно встановлених проступків, яких би допустив саме ОСОБА_1 . Позивач наголошує, що в більшості випадках слідчими очолюваного ним підрозділу не допускалося жодних порушень, які ставляться йому в провину, а в інших випадках немає підстав для твердження про порушення зі сторони позивача. Матеріали службових розслідувань, які слугували підставою для оспорюваних наказів, є поверхневими, формальними й такими, що жодним чином не засвідчують вчинення ним дисциплінарного проступку. ОСОБА_1 також зазначає, що ним вживалися всі необхідні заходи для належної організації роботи відповідного слідчого підрозділу, а можливі недоліки діяльності не пов`язані з його діями чи бездіяльністю.

Крім того, позивач зауважує, що вжиття щодо нього стягнень відбувалося без жодного належного аналізу його діяльності на посаді та служби в органах внутрішніх справ, де він характеризується винятково з позитивної сторони, має численні нагороди. Також звертає увагу на те, що кожне наступне з оспорюваних стягнень ураховувало стягнення, застосовані раніше, тобто ті, які теж є протиправними й цей факт сам по собі вказує на необґрунтованість рішень відповідача.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 вважає, що дисциплінарні стягнення за спірними наказами були застосовані до нього без визначення належної підстави для цього, без існування фактичних обставин, які могли би бути для них приводом, без доведення дійсних порушень зі сторони позивача, а отже, незаконно.

Відтак, позивач вважає свої вимоги повністю обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до позиції відповідача, яка ним висловлена у відзиві, інших письмових заявах, що були подані до суду, він вважає вимоги позивача безпідставними.

А саме, відповідач зазначає, що позивач обіймав посаду заступника начальника Пустомитівського відділу поліції - начальника слідчого відділення Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області. У зв`язку з чим, до кола його обов`язків входить забезпечення ефективної роботи підлеглих працівників, належна організація і здійснення досудового розслідування. Проте, у численних епізодах ОСОБА_1 таких посадових обов`язків не дотримувався.

Зокрема, позивачем не було забезпечено дієвого досудового розслідування в кримінальному провадженні, яке триває ще з 2016 року. За результатами службової перевірки по цьому факту було встановлено неналежну роботу слідчих, а отже, й відповідальність керівника слідчого відділення. У зв`язку з чим, правомірно та обґрунтовано застосовано до ОСОБА_1 перше стягнення. Крім того, було встановлено також неналежну роботу слідчих Пустомитівського відділу поліції в ряді досудових розслідувань, яка полягала в невжитті ними заходів по арешту тимчасово вилученого майна (транспортних засобів), несвоєчасного повернення їх особі. Це було зумовлене, в тому числі, й порушеннями зі сторони керівника підрозділу, до якого, з урахуванням попереднього стягнення, застосоване наступне. Також мав місце факт не вжиття слідчим дій для обрання підозрюваному запобіжного заходу, внаслідок чого він залишив місце перебування та оголошений у розшук. У зв`язку з чим, до позивача, з урахуванням попередніх стягнень, застосоване наступне. А також, ОСОБА_1 не було забезпечено внесення відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань за відповідною заявою, яка була розписана на позивача. Така бездіяльність позивача також свідчить про порушення службової дисципліни та наявність підстав для стягнення, яке й було застосоване відповідачем (його вид обрано, в тому числі: з урахуванням попередніх стягнень). Відповідач теж зазначає, що позивачем на займаній посаді назагал не було забезпечено належного здійснення досудових розслідувань і дотримання в них розумних строків, що в сукупності слугує обґрунтуванням для висновку про дисциплінарні порушення з його сторони.

Таким чином, на переконання відповідача, ним було дотримано вимоги чинного законодавства України при вирішення питань щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а всі дії та рішення відповідача ґрунтувалися на приписах закону.

У зв`язку з чим, відповідач підстав для задоволення позовних вимог не вбачає.

Розглянувши доводи та заперечення сторін позивача, відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 07.11.2015 року ОСОБА_1 обіймав посаду заступника начальника слідчого відділу Личаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, з 10.11.2016 року посаду заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Пустомитівського відділення Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, з 01.12.2016 року посаду заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Пустомитівського відділення Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, з 07.12.2017 року посаду заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділення Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Установлено, що за результатом ряду службових розслідувань до позивача було застосовано дисциплінарні стягнення, а саме: у виді зауваження за наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.11.2019 року №3637; у виді догани за наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.11.2019 року №3648; у виді суворої догани за наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 03.01.2020 року №38; у виді попередження про неповну службову відповідність за наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 22.01.2019 року №306.

Проте, вважаючи такі стягнення незаконними, стверджуючи про порушення чинного законодавства України та своїх прав та інтересів, ОСОБА_1 оскаржив до суду відповідні накази за цим позовом.

У зв`язку з чим, установивши необхідні дійсні обставини справи, суд, вирішуючи даний спір, керуючись принципом змагальності сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ураховуючи визначений законом обов`язок з доказування в такій категорії справи, постановляючи рішення виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Як визначено ч.ч. 1, 2 ст. 19 цього ж закону, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» встановлено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. Для чого законом визначено ряд обов`язків керівника, виконання яких спрямоване на реалізацію даного припису.

Як визначає ст. 12 цього закону, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Згідно з ч.ч. 6, 7 цієї ж статті, службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року №893.

Як визначають п.п. 1, 4 розділу V Порядку №893, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до положень розділу VІ Порядку №893, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено. У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку; відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.

Враховуючи думку членів дисциплінарної комісії та на підставі поданих матеріалів службового розслідування уповноважений керівник може прийняти рішення про накладення на поліцейського іншого виду дисциплінарного стягнення, що відрізняється від запропонованого дисциплінарною комісією

Згідно з п. 1 розділу VІІ Порядку №893, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Зазначене відповідає положенням ст. 19 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

Отже, слід резюмувати, що при встановленні фактів дисциплінарних проступків зі сторони поліцейського, слід провести службове розслідування, метою якого є з`ясування всіх дійсних обставин відповідного проступку, зокрема, наявність факту порушення службової дисципліни, причинно-наслідковий зв`язок між діяннями конкретної особи та наслідками (відповідними порушеннями), обов`язкові приписи, яких не дотрималася конкретна особа, інші обов`язкові елементи дисциплінарного проступку (мотив, мета діяння, вина порушника тощо).

І лише за умов дійсного вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, за наявності його вини та після належного доведення таких обставини у ході відповідного службового розслідування (відповідно до методики розслідування дисциплінарних проступків, зібрання й перевірки належних доказів у справі) на таку особу, в порядку й у строки, що визначені чинним законодавством України, може бути накладено дисциплінарне стягнення, вид якого залежить від тяжкості проступку та інших істотних обставин справи й характеризуючих особу порушника відомостей.

Право ж посадових осіб Національної поліції щодо притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності та визення її виду повинно реалізуватися не на власний вільний і необмежений розсуд, а виключно при суворому дотриманні вимог чинного законодавства. Інше розуміння було би некоректним та призводило би до можливості безконтрольного вжиття таких заходів, безпідставного й невмотивованого притягнення до відповідальності, що підпадало би під визначення «свавільного застосування відповідного матеріального законодавства» та є протиправним за своєю суттю.

У цьому контексті слід взяти до увагу практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував на тому, що необмежена дискреція органів влади є свавіллям і вона повинна регламентуватися певними законодавчими нормами, а їх дотримання відповідним суб`єктом владних повноважень і обумовлює законність його дій чи рішень, зокрема, це випливає зі змісту в п. 181 рішення в справі «Олександр Волков проти України», п. 49 рішення в справі «Волохи проти України», п. 81 рішення в справі «Мелтекс ЛТД та Месроп Мовсесян проти Вірменії», п. 30 рішення в справі «Маестрі проти Італії».

А тому, при реалізації своїх повноважень щодо притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності, повноважна особа повинна чітко слідувати вимогам закону та узгоджувати свої дії та рішення з його нормами, зокрема, щодо необхідності достовірного встановлення підстав для стягнення, якими є його дійсне вчинення конкретною особою внаслідок порушення своїх обов`язків.

При цьому, до кола критеріїв (принципів), які повинні застосовуватись компетентним органом (посадовою особою) при постановленні рішень щодо дисциплінарної відповідальності та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, відповідно до приписів ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, входить зокрема принцип законності, відповідно до якого він зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення повинно прийматися обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Критерій обґрунтованості рішення або дії вимагає враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Зокрема, така позиція знайшла своє висвітлення й у рішеннях Європейського суду з прав людини, який зокрема у в п. 36 рішення в справі «Суомінен проти Фінляндії» вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. У п. 58 рішення в справі «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, при цьому орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Аналогічну позицію Суд виклав і у п. 30 рішення в справі «Гірвісаарі проти Фінляндії».

При цьому, суд також зауважує, що при оцінці доказів і вирішенні спору слід також керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом», що відповідає позиції Європейського суду з прав людини, яку він висловив, зокрема, в п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення у справі «Кобець проти України» та ін. Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Проте з матеріалів цієї справи, які були досліджені судом, не вбачається належне обґрунтування оспорюваних рішеннь відповідача.

У цьому контексті суд зазначає, що ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності у виді зауваження за наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.11.2019 року №3637, за наслідком службового розслідування, проведеного за наказом від 22.10.2019 року №3178, та оформленого висновком, що затверджений 15.11.2019 року.

У такому висновку службового розслідування вказується про факти неналежної діяльності слідчих при досудовому розслідуванні Пустомитівського відділення (потім відділу) поліції у кримінальному провадженні №0000663 від 06.04.2016 року. У зв`язку з чим стверджено про неналежну організацію позивачем роботи підпорядкованого йому слідчого відділення.

Проте, суд зауважує, що ОСОБА_1 був призначений на посаду керівника слідчого відділення Пустомитівського відділення (потім відділу) поліції з 10.11.2016 року, тобто через більше ніж пів року після реєстрації відповідного кримінального провадження. При цьому, ряд недоліків слідства в цьому випадку стосуються винятково його початкового етапу. У висновку ж службового розслідування жодним чином не враховано такої обставини та не надано їй оцінки, що є істотним для вирішення питання про наявність ознак протиправності у діях чи бездіяльності позивача, а отже, відповідних порушень, який причинно-наслідковий зв`язок саме з діями чи бездіяльністю позивача та негативними наслідками, яка його вина в цьому й т.ін. Більш того, судом ураховується наявність у справі доказів, які свідчать про здійснення позивачем організаційної роботи з працівниками слідчого відділення, в тому числі в розрізі підвищення ефективності слідчих дій.

Таким чином, суд не знаходить належного підтвердження вчинення ОСОБА_1 порушення в цій частині, а висновки службового розслідування оцінює як поверхневі та необґрунтовані.

Також ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності у виді догани за наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.11.2019 року №3648, за наслідком службового розслідування, проведеного за наказом від 30.10.2019 року №3310, та оформленого висновком, що затверджений 29.11.2019 року.

У такому висновку службового розслідування вказується про факти неналежної діяльності слідчих Пустомитівського відділу поліції при досудовому розслідуванні у численних кримінальних провадженнях за наслідками ДТП. Стверджено про те, що слідчими не вживалися заходи по накладенню арештів на транспортні засоби, які вилучені з місць ДТП, а згодом із порушенням строків вони поверталися власникам чи користувачем. Це, за висновками комісії, свідчить про неналежну організацію позивачем роботи підпорядкованого йому слідчого відділення.

Однак, суд не вбачає з матеріалів цього службового розслідування встановлених комісією істотних обставин (щодо гаданого порушення зі сторони ОСОБА_1 ), які би могли бути підставою для накладення на нього стягнення. Зокрема, комісія не окреслила чітко й конкретизовано коло обов`язків, які не виконав позивач, не встановила ознаки таких порушень (коли й яких заходів не вжив конкретно позивач), не перевірено наслідків таких стверджуваних порушень, не встановила вини позивача. Суд приходить також до висновку, що відповідачем не було враховано процесуальну незалежність (самостійність) слідчого та не проведено відповідного аналізу дій позивача (вчинених і можливих) із врахуванням такого статусу. Таким чином, висновки даного службового розслідування в частині ОСОБА_1 є абстрактними та суто умоглядними, що не може слугувати належним приводом для застосування стягнення.

Окрім того, у цій частині суд звертає увагу на те, що дане службове розслідування розпочалося за наказом від 30.10.2019 року №3310, однак, стосовно можливих порушень, які мали місце до жовтня 2019 року. В зв`язку з чим, відповідачем також не дотримано вимог ч. 7 ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» щодо проведення одного службового розслідування при вчиненні поліцейським більше двох дисциплінарних порушень (як зазначено вище, на той час уже проводилося службове розслідування в тому числі щодо позивача), що потягнуло за собою укладення двох окремих рішень стосовно ОСОБА_1 замість можливого одного.

Більш того, зважаючи на вищевикладені висновки суду про те, що попередній наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.11.2019 року №3637 про застосування до позивача зауваження є протиправним, безпідставним є й урахування такого стягнення при обранні виду відповідальності в цьому епізоді.

У подальшому, до позивача було застосовано стягнення у виді суворої догани за наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 03.01.2020 року №38, за наслідком службового розслідування, проведеного за наказом від 27.11.2019 року №3597, та оформленого висновком, що затверджений 27.12.2019 року.

У цій частині відповідачем було мотивоване своє рішення тим, що ОСОБА_1 не забезпечив належну діяльність підпорядкованих працівників, які допустили порушення в частині не подання клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, внаслідок чого його місце перебування не відоме й він оголошений у розшук.

Проте, суд зауважує, що обрання запобіжного заходу підозрюваному відповідно до чинних на той час процесуальних норм обумовлювалося не винятково службовою діяльністю слідчого, а також вимагало погодження зі сторони процесуального керівника (прокурора). У даному випадку наявні свідчення того, що відповідне клопотання слідчим Пустомитівського відділу поліції своєчасно подавалося прокуророві, однак, не було ним погоджене. При цьому, в ході службового розслідування дану обставину, яка має істотне значення, не було належним чином досліджено, перевірено та оцінено.

Таким чином, які-небудь обґрунтовані свідчення про порушення в цій частині відсутні, більш того, суд не знаходить належного аналізу порушень службової дисципліни саме зі сторони позивача, в чому вони проявилися, яка його вина й т.ін.

У даному випадку також справедливими є вже зазначені вище висновки суду про необґрунтованість урахування попередніх стягнень ОСОБА_1 при обранні виду дисциплінарної відповідальності, оскільки такі є протиправними.

А також суд зауважує, що на час проведення службового розслідування за даним епізодом уже проводилося службове розслідування відповідно до наказом від 28.10.2019 року №3242 (про що йдеться далі). А тому, відповідачем знову ж не узгоджено своїх дій із нормами ч. 7 ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

Згодом до ОСОБА_1 було застосовано стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність за наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 22.01.2019 року №306, за наслідком службового розслідування, проведеного за наказом від 28.10.2019 року №3242, та оформленого висновком, що затверджений 27.12.2019 року.

У цій частині відповідачем було мотивоване своє рішення тим, що ОСОБА_1 не здійснив реєстрації повідомлення про злочин (ЄО від 26.07.2019 року №8944) у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, хоча таке було розписане керівником на позивача й лише в подальшому, з порушенням строків, зареєстроване 29.07.2019 року іншими працівниками підрозділу поліції.

Тут суд вважає за необхідне в першу чергу взяти до уваги доводи позивача про те, що відповідне звернення (заяву про злочин) йому не було надано, а тому, відповідні звинувачення є голослівними. Суд відзначає, що відповідачем не встановлено ані в ході службового розслідування, ані не доведено належними й допустимими доказами в цій справі, факту надання ОСОБА_1 зазначеного доручення й документа (зокрема дати й часу таких обставин, що є істотним). Таким чином, відсутні достовірні свідчення того, що позивач допустив відповідного порушення.

Окрім того, слід зважити на те, що відповідна заява про злочин була зареєстрована 29.07.2019 року, тобто, безумовним є те, що факт порушення нормативних строків унесення необхідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань був виявлений не пізніше цієї дати. При цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. Однак, обґрунтування застосуванню дисциплінарного стягнення щодо позивача через майже пів року після виявлення порушення відповідач не надав.

Насамкінець суд повторює й у цій частині, що при обранні виду стягнення в цьому епізоді з урахування попередніх стягнень ОСОБА_1 є безпідставним, оскільки такі вже вище оцінені як протиправні.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, встановлюючи істину в справі суд повинен ґрунтуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву, що випливає з позиції Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем не доведено правомірність своїх дій і рішень у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Основного Закону та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов є підставним і підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з нормами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких від носяться витрати на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

У зв`язку з чим, суд розподіляє обґрунтовані та підтверджені судові витрати на сторони шляхом віднесення їх на відповідача.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.11.2019 року №3637 в частині, що стосується накладення на заступника начальника Пустомитівського відділу поліції начальника слідчого відділення Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 (0063078) дисциплінарного стягнення у виді зауваження.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 29.11.2019 року №3648 в частині, що стосується накладення на заступника начальника Пустомитівського відділу поліції начальника слідчого відділення Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області капітана ОСОБА_1 (0063078) дисциплінарного стягнення у виді догани.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 03.01.2020 року №38 в частині, що стосується накладення на заступника начальника Пустомитівського відділу поліції начальника слідчого відділення Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області капітана ОСОБА_1 (0063078) дисциплінарного стягнення у виді суворої догани.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 22.01.2019 року №306 в частині, що стосується накладення на заступника начальника Пустомитівського відділу поліції начальника слідчого відділення Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області капітана ОСОБА_1 (0063078) дисциплінарного стягнення у виді неповної службової відповідності.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області (; м. Львів, пл. Генерала Григоренка, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 3363 (три тисячі триста шістдесят три) грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

В судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.06.2021 року.

Суддя Сасевич О.М.