Справа № 420/5547/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5547/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у листі від 15.03.2021 № 3659-3278/Є-02/8-1500/21 щодо не зарахування періоду роботи з 11.09.1974 року по 19.05.1975 року в магазині дирекції № 2 Воєнторгу MO СРСР, період проживання з чоловіком - військовослужбовцем, який проходив службу в АРЄ (Єгипет) з 20.05.1975 р. по 26.05.1977 р., з 09.10.1991 по 02.11.1992 на посаді статиста з безкоштовного харчування СШ № 47 на підставі записів у трудовій книжці та довідки Київського районного військового комісаріату від 21.11.2003 № 306 про проживання разом із чоловіком військовослужбовцем, який проходив військову службу в АРЄ (Єгипет) в період з 20.05.1975р. по 26.05.1977р.;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 для обчислення та виплати пенсії з дати її призначення періоду роботи з 11.09.1974 року по 19.05.1975 року в магазині дирекції № 2 Воєнторгу МО СРСР, період проживання з чоловіком - військовослужбовцем, який проходив службу в АРЄ (Єгипет) з 20.05.1975 р. по 26.05.1977 р., на підставі довідки Київського районного військового комісаріату м. Одеси від 21.11.2003 № 306 про проживання разом із чоловіком військовослужбовцем, який проходив військову службу в АРЄ (Єгипет) в період з 20.05.1975р. по 26.05.1977р., з 09.10.1991 по 02.11.1992 на посаді статиста з безкоштовного харчування СШ № 47 на підставі записів у трудовій книжці.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що листом від 15.03.2021 за вих. № 3659-3278/Є-02/8-1500/21 відповідач відмовив ОСОБА_1 у зарахуванні при обчисленні пенсії за віком стаж роботи та проживання разом із чоловіком в Єгипті, де він проходив службу. При цьому відмова ґрунтувалась на тому, що у довідці від 21.11.2003 № 306 не зазначено найменування військової частини, в якій проходив службу чоловік позивача, що передбачено Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. Також період з 09.10.1991 по 02.11.1992 не враховано до страхового стажу, оскільки запис до трудової книжки внесено з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільними наказами Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 № 58, а саме в записі про прийняття на роботу зазначено наказ від 09.10.1992, а дата прийому 09.10.1991.

Позивач вважає, що довідка від 21.11.2003 р. № 306, видана Київським районним військовим комісаріатом м. Одеси є належним доказом для зарахування до загального стажу роботи періоду з 20.05.1975р. по 26.05.1977 р. для обчислення її пенсії.

З приводу періоду роботи з 11.09.1974 року по по 19.05.1975 року в магазині дирекції № 2 Военторгу МО СРСР (записи трудової книжки №1 та 2), позивач зазначила, що відповідач взагалі не надав будь-яких спростувань щодо законних підстав для його неврахування при обчисленні пенсії.

Що стосується періоду роботи з 09.10.1991 по 02.11.1992 на посаді статиста з безкоштовного харчування СШ № 47 (записи трудової книжки № 18 і 19), то позивач зазначає, що цей період роботи був в республіці Молдова і вона дійсно працювала в даному закладі освіти з 09.10.1991 по 02.11.1992, окрім того, як вбачається із записів в трудовій книжці номер наказу про прийняття на роботу № 112, а номер наказу про звільнення № 70. Позивач вважає, що не може бути кадровий наказ про звільнення меншого числа ніж наказ про прийняття на роботу. Окрім того, якщо б відповідач при призначенні пенсії повідомив про необхідність надати довідку про підтвердження періоду роботи, то позивач б могла скористатись своїм правом направити запит на отримання довідки в республіку Молдову чи звернулась би до органу Пенсійного фонду про сприяння у витребуванні довідки про вказаний період роботи, а на сьогоднішній день після призначення пенсії минуло 16 років.

Позивач вважає, дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до стажу відповідних періодів роботи протиправними, оскільки подані позивачем для підтвердження трудового стажу документи є достатніми та належними документами, які підтверджують трудовий стаж позивача за спірний період.

Відповідачем 06.05.2021 року надано до суду відзив на позов (а.с.41-42), в якому представник відповідача зазначає, що проти позовних вимог заперечує та вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначає, що до трудового стажу позивача не зараховано періоди роботи у зв`язку з тим, що:

оскільки в довідці від 21.11.2003 № 306 не зазначено найменування військової частини, в якій проходив військову службу чоловік позивача (що суперечить чинному законодавству), то період, з 20.05.1975 по 26.05.1977 не враховано до страхового стажу позивача;

період з 09.10.1991 по 02.11.1992 не враховано до страхового стажу , оскільки запис до трудової книжки внесено з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільними наказами Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58 (в редакції від 02.08.1985 № 252, зі змінами, внесеними постановою Державного комітету СССР від 19.10.1990 № 412);

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача вказує, що зазначені періоди роботи до страхового стажу будуть зараховані позивачу за умови надання уточнюючих довідок.

Також, представник відповідача зазначає, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з 2004 року є такими, що заявлені поза межами строку звернення до суду.

На підставі викладеного, представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити.

Позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується з доводам відповідача. Зокрема, відповідач не вказує яким саме нормам суперечить відсутність найменування військової частини.

З приводу періоду роботи з 11.09.1974 року по 19.05.1975 року в магазині дирекції № 2 Воєнторгу МО СРСР (записи трудової книжки №1 та 2) позивач вказує, що відповідач взагалі не надав будь-яких спростувань щодо законних підстав для його неврахування при обчисленні пенсії.

Що стосується періоду роботи з 09.10.1991 по 02.11.1992 на посаді статиста з безкоштовного харчування СШ № 47, позивач зазначає, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Твердження щодо недотримання строку звернення до суду позивач вважає передчасним та таким, що свідчить до формального розгляду заяви позивача про правильний розрахунок стажу для призначення пенсії. Позивач наполягає на тому, що жодних доказів у відзиві відповідач не надав про те, що позивачу було відомо про неврахування оскаржуваних періодів до страхового стажу та будь-яких доказів про направлення позивачу такої інформації, копії розрахунку стажу, або повідомлень про надання уточнюючих довідок чи заміни вже поданих.

Разом з тим, позивач вказує, що позовні вимоги саме з дати призначення пенсії повинні бути задоволені повністю, так як згідно з ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Ухвалою суду від 19.04.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 01.03.2021 року про надання інформації, здійснення перерахунку та виплати пенсії з дня її призначення. (а.с.19-20).

В заяві позивач зокрема просила відповідача повідомити її, чи зараховано до загального страхового стажу для обчислення пенсії всі періоди роботи згідно з записами в трудовій книжці, а саме періоди роботи з 17.10.1974 року по 19.05.1975 року в магазині дирекції № 2 Военторгу МО СРСР, період проживання з чоловіком військовослужбовцем, який проходив службу в АРЄ (Єгипет) з 20.05.1975 р. по 26.05.1977 р., з 09.10.1991 по 02.11.1992 на посаді статиста з безкоштовного харчування СШ № 47, що суттєво впливає на розмір пенсії, адже коефіцієнт стажу є однією зі складових у формулі для розрахунку пенсії.

Якщо ні, то просить для обчислення пенсії, з дати її призначення, врахувати до загального стажу роботи періоди роботи з 17.10.1974 року по 19.05.1975 року в магазині дирекції № 2 Военторгу МО ЄРСР, період проживання з чоловіком військовослужбовцем, який проходив службу в АРЄ (Єгипет) з 20.05.1975 р. по 26.05.1977 р., з 09.10.1991 по 02.11.1992 на посаді статиста з безкоштовного харчування СШ № 47 на підставі записів у трудовій книжці та довідки Київського районного військового комісаріату від 21.11.2003 № 306 про проживання разом із чоловіком військовослужбовцем, який проходив військову службу в АРЄ (Єгипет) в період з 20.05.1975 р. по 26.05.1977 р., яка видана відповідно до п. 13 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

У зв`язку з тим, що вищевказані документи подавались до органу Пенсійного фонду при призначенні пенсії, позивач просила донараховану суму пенсії з урахуванням стажу виплатити з дати призначення пенсії за віком.

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , Головним Управлінням ПФУ в Одеській області листом від 15.03.2021 року за №3659-3278/Є-02/8-1500/21 повідомлено позивача, що

оскільки в довідці від 21.11.2003 № 306 не зазначено найменування військової частини, в якій проходив військову службу чоловік позивача (що передбачено Порядком), то період з 20.05.1975 по 26.05.1977 не враховано до страхового стажу позивача. Вказаний період можливо зарахувати до страхового стажу, у разі надання довідки, встановленого Порядком зразка.

Також, період з 09.10.1991 по 02.11.1992 не враховано до страхового стажу, оскільки запис до трудової книжки внесено з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільними наказами Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 № 58 (в редакції від 02.08.1985 № 252, зі змінами, внесеними постановою Державного комітету СССР від 19.10.1990 № 412), а саме, в записі про прийняття на роботу зазначено наказ від 09.10.1992, а дата прийому 09.10.1991.

Відповідно до Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні потрібні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються, зокрема, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. У разі надання будь-яких підтверджуючих довідок, які передбачені Порядком, період роботи з 09.10.1991 по 02.11.1992 можливо буде врахувати до страхового стажу. (а.с. 21-22).

Судом досліджено трудову книжку позивача (а.с.10-15), в якій, щодо спірних періодів, зазначено наступне:

Запис №1. 11.09.1974 прийнята на роботу продавцем магазину №2 (наказ №103 від 13.09.1974 року).

Запис №2. 04.06.1975 звільнена за власним бажанням у зв`язку з переїздом чоловіка на інше місце проходження служби.

Запис №18. 09.10.1991 призначено на посаду статиста по безкоштовному харчуванню СШ №47. Наказ №112 від 09.10.1992 року.

Запис №19. 02.11.1992 Звільнена з посади у зв`язку з переїздом чоловіка на інше місце проходження служби в іншу місцевість.

Відповідно до довідки №306 від 21.11.2003 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковник у відставці ОСОБА_2 проходив військову службу в АРЄ/Єгипет/ з 20.05.1975 року по 26.05.1977 року. Разом з ОСОБА_2 проживала його дружина ОСОБА_1 , яка мала спеціальність техніка плановика і не працювала з 05.06.1975 року по 26.05.1977 року у зв`язку з неможливістю працевлаштування за даною спеціальністю. Підстава: особова справа офіцера запасу №14927-арх. (а.с. 62)

Як вбачається з розрахунку стажу, періоди роботи позивача, записи про які наявні в трудовій книжці ОСОБА_1 з 17.10.1974 року по 19.05.1975 року та з 09.10.1991 року по 02.11.1992 року, а також трудовий стаж відповідно до довідки Київського районного військомату з 20.05.1975 року по 26.05.1977 року до трудового стажу не зарахований. (а.с. 47 зв. бік)

Позивач вважає дії Головного Управління ПФУ в Одеській області щодо відмови у перерахунку пенсії та зарахування до трудового стажу спірних періодів є протиправними, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п.6 ч.1 ст.92 Конституції України зазначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 N 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідачем вказано, що ним не може бути зарахований період роботи з 20.05.1975 по 26.05.1977 у зв`язку з тим, що в довідці від 21.11.2003 № 306 не зазначено найменування військової частини, в якій проходив військову службу чоловік позивача (що суперечить чинному законодавству).

Так, згідно п. 13 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок, в редакції чинній на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії), період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, виданими командирами (начальниками) військових частин, військово-навчальних (навчальних) закладів, підприємств, установ і організацій в порядку, що визначається Міноборони.

При цьому для дружин військовослужбовців, звільнених з дійсної військової служби до 1 січня 1990 р., період проживання з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, які видаються військовими комісаріатами.

В свою чергу, зазначений пункт Порядку не містить вимоги по зазначення найменування військової частини в якій проходив службу військовозобов`язаний у разі видачі довідки військовим комісаріатом.

Між тим, видана Київським районним військовим комісаріатом містить відомості щодо періоду проживання позивача з чоловіком за місцем проходження служби де не було можливості її працевлаштування та зазначено в якій саме місцевості чоловік позивача проходив службу.

Отже, зміст довідки не суперечить вимогам п. 13 Порядку №637, а тому доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Щодо періоду роботи ОСОБА_1 з 09.10.1991 року по 02.11.1992 року відповідачем вказано, що запис до трудової книжки внесено з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільними наказами Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 України в редакції від 02.08.1985 № 252, зі змінами, внесеними постановою Державного комітету СССР від 19.10.1990 № 412, а саме, в записі про прийняття на роботу зазначено 09.10.1992, а дата прийому 09.10.1991.

Так, відповідно до п. 2.4 2.8 Порядку № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про

нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277 ( v0277202-95 ), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

Міністерства і відомства за згодою з відповідними галузевими профспілками можуть, як виняток, дозволити підприємствам, що працюють в умовах територіальної роз`єднаності (підпорядковані структурні підрозділи розташовані на великій відстані), проводити ознайомлення з записами, що внесені до трудової книжки, в заочному порядку шляхом направлення власникам книжок відповідних повідомлень з наступною відміткою про це в особистій картці.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом

м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Так, дійсно в трудовій книжці ОСОБА_1 запис №18 містить невідповідність, яка полягає в даті прийняття на роботу та дати наказу про прийняття на роботу.

Між тим, з аналізу приписів Порядку №58 вбачається, що особою відповідальною за ведення трудової книжки є власник або уповноважений ним орган, а не працівник.

Таким чином, перекладання відповідальності за зазначену невідповідність, на позивача як працівника, яка призвела до прийняття відповідачем рішення про не зарахування до трудового стажу періоду роботи є неприпустимим.

Суд зазначає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії або зарахуванні певного періоду роботи.

Разом з тим, заслуговує на увагу довід позивача, що не може бути кадровий наказ про звільнення меншого числа ніж наказ про прийняття на роботу.

Суд зазначає, що на підставі частини 3 статті 44 Закону України від 09.07.2003 № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Пенсійним фондом може бути проведення перевірка дотримання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з питання достовірності документів поданих для призначення (перерахунку) пенсій.

Суд зазначає, що на підтвердження правомірності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, представником відповідача до суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що управлінням вчинялись будь-які дії щодо отримання інформації з метою підтвердження або спростування наявності у позивача трудового стажу за період з 20.05.1975 року по 26.05.1977 року та з 09.10.1991 року по 0.11.1992 року, враховуючи наявну інформацію зазначену в трудовій книжці позивача та в довідці Київського районного військового комісаріату.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу і на те, що при прийнятті у позивача заяви про призначення пенсії відповідачем не зазначено про необхідність подання будь-яких документів (довідок) для підтвердження трудового стажу позивача з урахуванням встановлених відповідачем невідповідностей у записах в трудовій книжці та довідці.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у Пенсійного органу були відсутні підстави для не зарахування до трудового стажу позивача в зазначені періоди роботи.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2019 у справі №336/6112/16-а (ЄДРСР 81478427) зазначив, що суд бере до уваги, що обставини, що належали встановленню судами у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноти записів у наявних підтверджуючих пільговий стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Також, суд враховує висновки Верховного Суду викладені в постанові від 28.02.2018 року у справі №234/13910/17 та у постанові від 25.04.2019 у справі №336/6112/16-а.

Стосовно періоду роботи позивача в магазині дирекції № 2 Воєнторгу період з 11.09.1974 року по 19.05.1975 року, суд зазначає, що відповідно до розрахунку стажу вказаний період не зарахований до трудового стажу позивача.

Разом з тим, ані в листі Головного управління від 15.03.2021 року на заяву позивача про надання інформації та здійснення перерахунку пенсії та зарахування до стажу певних періодів, ані у відзиві на адміністративний позов відповідачем не зазначено.

Таким чином, відповідачем не в повному обсязі розглянуто заяву позивача від 01.03.2021 року.

Разом з тим, законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. №393/96-ВР (надалі Закон №393/96-ВР) встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ч.1 ст.3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Так, в розумінні визначення, наведеного в ст.3 Закону України «Про звернення громадян», заява ОСОБА_1 є зверненням громадян щодо сприяння реалізації її прав та інтересів.

Частиною першою статті 15 Закону №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

У відповідності до вимог частини першої статті 19 Закону №393/96-ВР на органи державної влади покладено обов`язок в межах своїх повноважень: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до ст.20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Отже з аналізу вищезазначених норм Закону вбачається, що на органи державної влади покладено обов`язок в межах своїх повноважень об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви громадян, які звертаються із такими заявами відповідного змісту, та розглядати такі звернення у строки визначенні статтею 20 цього Закону.

Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона просила надати інформацію зокрема, чи зараховано до загального страхового стажу для обчислення пенсії всі періоди роботи згідно з записами в трудовій книжці, а саме періоди роботи з 17.10.1974 року по 19.05.1975 року в магазині дирекції № 2 Военторгу МО СРСР та у разі якщо не враховано, то врахувати, здійснити перерахунок пенсії та виплатити з дати призначення.

Проте, Головне управління залишило без відповіді заяву позивача в цій частині та жодного рішення щодо порушеного питання не прийняло, чим порушило право позивача, передбачене Законом України «Про звернення громадян», на отримання повної, об`єктивної та обґрунтованої відповіді на його заяву.

Отже, відповідач допустив порушення конституційного права позивача на одержання від органу державної влади обґрунтованого рішення по суті його звернення із додержанням вимог Закону України Про звернення громадян.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку належним способом захисту прав ОСОБА_1 буде визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови, викладеної у листі від 15.03.2021 № 3659-3278/Є-02/8-1500/21 стосовно не зарахування періоду проживання з чоловіком - військовослужбовцем, який проходив службу в АРЄ (Єгипет) з 20.05.1975 р. по 26.05.1977 р., з 09.10.1991 по 02.11.1992 на посаді статиста з безкоштовного харчування СШ № 47 на підставі записів у трудовій книжці та довідки Київського районного військового комісаріату від 21.11.2003 № 306 про проживання разом із чоловіком військовослужбовцем, який проходив військову службу в АРЄ (Єгипет) в період з 20.05.1975 р. по 26.05.1977р.;

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 зарахувати до страхового стажу період проживання з чоловіком - військовослужбовцем, який проходив службу в АРЄ (Єгипет) з 20.05.1975 р. по 26.05.1977 р., на підставі довідки Київського районного військового комісаріату м. Одеси від 21.11.2003 № 306 про проживання разом із чоловіком військовослужбовцем, який проходив військову службу в АРЄ (Єгипет) в період з 20.05.1975р. по 26.05.1977р., з 09.10.1991 по 02.11.1992 на посаді статиста з безкоштовного харчування СШ № 47 на підставі записів у трудовій книжці;

визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненадання заявнику обґрунтованої відповіді по суті звернення щодо періоду роботи з 11.09.1974 року по 19.05.1975 року в магазині дирекції № 2 Воєнторгу MO СРСР;

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.03.2021 року в частині що стосується періоду роботи ОСОБА_1 з 11.09.1974 року по 19.05.1975 року в магазині дирекції № 2 Воєнторгу MO СРСР, з урахуванням висновків суду, з повідомленням її про результати такого розгляду.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з дати її призначення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності; б) пенсії у разі втрати годувальника призначаються з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня;

2) пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності;

У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності.

У разі коли вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані після призначення пенсії по інвалідності, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком призначається з дня настання такого права, якщо звернення за призначенням пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права.

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Як вже встановлено судом, ОСОБА_1 призначено пенсію з 14.07.2004 року на підставі її заяви від 14.07.2004 року.

В даному адміністративному позові позивач просить суд зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії з 2004 року у зв`язку з тим, що отримавши у березні 2021 року інформацію від пенсійного органу їй стало відомо про те, що при первинному призначенні пенсії не зараховані до трудового стажу певні періоди.

Між тим, предметом даного спору є відмова відповідача у зарахуванні певних періодів роботи позивача, викладена в листі від 15.03.2021 року на заяву позивача від 01.03.2021 року.

Враховуючи те, що пенсія призначається (перераховується) з дня звернення пенсіонера з відповідною заявою, та з огляду на те, що суд дійшов висновку про протиправність дій позивача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача період проживання з чоловіком, який проходив військову службу з 20.05.1975 року по 26.05.1977 року та періоду роботи з 09.10.1991 року по 02.11.1992 року на посаді статиста з безкоштовного харчування №47, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням спірних періодів з 01.03.2021 року.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що у матеріалах справи наявні докази, що підтверджують понесені позивачем, адміністративний позов якого задоволено частково, витрати на сплату судового збору у сумі 908,00 грн квитанція від 30.03.2021 року №6 (а.с.23), суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат із сплати судового збору у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови, викладеної у листі від 15.03.2021 № 3659-3278/Є-02/8-1500/21 стосовно не зарахування періоду проживання з чоловіком - військовослужбовцем, який проходив службу в АРЄ (Єгипет) з 20.05.1975 р. по 26.05.1977 р., з 09.10.1991 по 02.11.1992 на посаді статиста з безкоштовного харчування СШ № 47 на підставі записів у трудовій книжці та довідки Київського районного військового комісаріату від 21.11.2003 № 306 про проживання разом із чоловіком військовослужбовцем, який проходив військову службу в АРЄ (Єгипет) в період з 20.05.1975 року по 26.05.1977 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 зарахувати до страхового стажу період проживання з чоловіком - військовослужбовцем, який проходив службу в АРЄ (Єгипет) з 20.05.1975 р. по 26.05.1977 р., на підставі довідки Київського районного військового комісаріату м. Одеси від 21.11.2003 № 306 про проживання разом із чоловіком військовослужбовцем, який проходив військову службу в АРЄ (Єгипет) в період з 20.05.1975р. по 26.05.1977р., з 09.10.1991 по 02.11.1992 на посаді статиста з безкоштовного харчування СШ № 47 на підставі записів у трудовій книжці та здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2021 року;

Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненадання заявнику обґрунтованої відповіді по суті звернення щодо періоду роботи з 11.09.1974 року по 19.05.1975 року в магазині дирекції № 2 Воєнторгу MO СРСР.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.03.2021 року в частині що стосується періоду роботи ОСОБА_1 з 11.09.1974 року по 19.05.1975 року в магазині дирекції № 2 Воєнторгу MO СРСР, з урахуванням висновків суду, з повідомленням її про результати такого розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору у сумі 908,00 грн

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.15.5 ч.І Перехідних положень КАС України апеляційна скарга подається до або через відповідні суди, а матеріали справи витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, 65107, вул.Канатна, 83, м.Одеса).

Суддя П.П. Марин