Справа № 160/5081/21
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2021 року Справа № 160/5081/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання бездіяльності протиправною, -
У квітні 2021 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини під час перевірки, розгляду та надання відповіді на його звернення від 19.05.2020 року, а саме:
- не проведення вчасної перевірки його звернення від 19.05.2020 року, що суперечить вимогам ст.19 Закону України «Про звернення громадян»;
- не проведення розгляду його звернення від 19.05.2020 року в межах термінів передбачених ст.20 Закону України «Про звернення громадян»;
- порушенні вимог ст.40 Конституції України в частині зобов`язання розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що ним було направлено 19.05.2020 року письмове звернення на адресу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу ненадання відповіді на його запит скерованого 23.01.2020 року до Львівської міської ради та 26.02.2020 р. скерований в подальшому до ОСОБА_2 , як до належного розпорядника інформації. Відповідь він просив надати на його електронну адресу. Проте станом на 19.05.2020 року відповіді він так і не отримав, тому звернувся до відповідача. Позивач вважає, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність, оскільки відповідь №1601.4/М-7521.3/20/42 ним була отримана 21.01.2021 року, внаслідок чого його права не були поновлені, а за порушення його права на інформацію нікого не було притягнуто до відповідальності.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою суду від 09.04.2021 року заяву ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання до суду даної позовної заяви задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання бездіяльності протиправною.
До суду 17.05.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що предметом позовної заяви є порушення строків розгляду звернення, тобто щоб проводити таке оскарження треба спочатку отримати відповідь з порушенням таких строків. Інша справа якби він оскаржував факт ненадання відповіді у встановлений законом строк то дійсно можна було б звернутися до суду і в липні 2020 року. Тому заявляти позивачу немає про що адже строків звернення до суду він не пропускав. Так, відповідач з метою приховування своєї протиправної бездіяльності умисно маніпулює нормами права, надає необґрунтовані та неправдиві доводи, а також ігнорує принцип верховенства права. Тому позивач підтримує позовні вимоги і просить суд здійснити об`єктивну, всебічну перевірку та розгляд у даній справі.
Відповідач заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву, до теперішнього часу, на адресу суду не надіслав.
В силу ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та відповіді на відзив, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як видно з матеріалів справи, 19.05.2020 р. позивач звернувся до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою на ім`я Уповноваженого щодо порушення посадовими особами Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради його права на доступ до публічної інформації.
Вказана заява була зареєстрована Секретаріатом Уповноваженого в СЕД «Мегаполіс» за №М-7521.3/20 від 19.05.2020 р. та передана на розгляд регіональному представнику Уповноваженого у Львівській області Клапчуку Р.Я.
Як видно, з заяви ОСОБА_1 він 23.01.2020 р. надіслав на електронну поштову адресу Львівської міської ради запит про доступ до публічної інформації, у якому просив надати інформацію щодо кількості та найменування вулиць, на яких встановлено односторонній рух.
За результатами вжитих заходів в межах відкритого провадження Уповноваженого було встановлено посадову особу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, винну в порушенні права позивача на доступ до публічної інформації та вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».
29.12.2020 р. регіональним представником Уповноваженого у Львівській області Клапчуком Р.Я., в порядку статей 254, 255, 256 КУпАП, було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно головного спеціаліста Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_3 , за ч.2 ст.212-3 КУпАП, а саме: ненадання інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації.
Листом Секретаріату Уповноваженого від 21.01.2021 №1601.4/М-7521.3/20/42 позивача повідомлено про результати розгляду його заяви від 19.05.2020 р. та вжиті заходи в межах відкритого провадження Уповноваженого.
Судом також встановлено, що 01.02.2021 року постановою Сихівського районного суду м.Львова було закрито провадження у справі про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.
Правові засади діяльності Уповноваженого Верховної Ради України в прав людини визначені ст.101 Конституції України та Законом України від 23.12.1997 року №776/97-ВР «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» (далі - Закон №776/97-ВР).
Відповідно до ст.1 Закону №776/97-ВР Уповноважений Верховної Ради України з прав людини здійснює парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції та у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з п.1, п.3 ч.1 ст.3 Закону №776/97-ВР передбачено, що метою парламентського контролю, який здійснює Уповноважений, є захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України; запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню.
Частиною 5 статті 14 Закону №776/97-ВР визначено, що Уповноважений здійснює парламентський контроль за дотриманням права на доступ до публічної інформації.
За приписами ст.17 Закону №776/97-ВР встановлено, що Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".
Стаття 40 Конституції України закріплює право усіх направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно з ст.3 Закону №393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Відповідно до ст.5 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Згідно з ст.15 Закону №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідно до ст.19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Статтею 20 Закону №393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Вищезазначені норми свідчать, що громадяни України наділені правом звернення з відповідними заявами, скаргами до посадових осіб органів державної влади відповідно до їх функціональних обов`язків, а, відповідно, на таких осіб покладений обов`язок по розгляду таких звернень, заяв і скарг у місячний строк від дня їх надходження, який може бути продовжено до сорока п`яти днів.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що спеціальних строків розгляду звернень до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, які б відрізнялись від визначених у Законі України "Про звернення громадян", положення статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" не містять.
Таким чином, на Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини поширюється строк розгляду звернень не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.
При цьому у разі якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.
Водночас загальний строк на вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Так, із наявних в матеріалах справи документів видно, що 23.01.2020 р. ОСОБА_1 подав до Львівської міської запит на інформацію відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», який в подальшому було скеровано до ОСОБА_2 26.02.2020 року. У зв`язку із ненаданням Львівською міською радою на вищенаведений запит, позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою від 19.05.2020 р., у якій просив: відкрити провадження по факту порушення його конституційних та законних прав; зафіксувати факт порушення термінів надання відповіді на інформаційний запит, що суперечить вимогам 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», посадовими особами Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради; зафіксувати факт ненадання відповіді посадовими особами Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на його інформаційний запит, що суперечить вимогам ст.32 Конституції України в частині права вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб, а також п.1 ст.3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбаченим законом; притягнути до відповідальності винних осіб/скласти адміністративні матеріали по факту адміністративного правопорушення передбаченого статтею 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: ненадання відповіді на запит на інформацію; про результати розгляду звернення та про вжиті заходи реагування просив повідомити його електронною поштою.
Наведена заява позивача від 19.05.2020 р. за своїм змістом є зверненням у розумінні Закону №393/96-ВР.
Вказана заява позивача від 19.05.2020 року надійшла на адресу Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 19.05.2020 р. та зареєстрована Секретаріатом в СЕД «Мегаполіс» за №М-7521.3/20 від 19.05.2020 року.
Разом з тим, в межах максимального - 45-денного строку, визначеного статтею 20 Закону №393/96-ВР, відповідач не вирішив зазначене звернення позивача, а остаточну відповідь щодо викладених у ньому питань надав лише - 21.01.2021 року.
Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені судом обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ненадання обґрунтованої письмової відповіді з результатами перевірки та інформацією про суть прийнятих рішень у визначений Законом термін (45 днів), відносно звернення, направленого позивачем в установленому Законом порядку на адресу відповідача 19.05.2020 р., є протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про визнання такої бездіяльності відповідача протиправною підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст.77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про правомірність його бездіяльності щодо ненадання обґрунтованої письмової відповіді з результатами перевірки та інформацією про суть прийнятих рішень у визначений Законом термін (45 днів), відносно звернення, направленого позивачем в установленому Законом порядку до адреси відповідача 19.05.2020 р. з урахуванням норм вищенаведеного законодавства та обставин справи, встановлених судом.
Є безпідставними та відхиляються судом посилання відповідача на те, що строки, передбачені Законом №393 для надання відповіді громадянину на звернення не можуть поширюватись на строки для надання остаточної відповіді громадянину за результатами проведеного провадження Уповноваженого. Законом №776 не встановлено строку, протягом якого Уповноважений має здійснювати своє провадження, а оскільки його головним завданням є відновлення порушеного права заявника, то провадження за його зверненням може тривати понад строк, встановлений Законом №393, оскільки за приписами ст.17 Закону №776/97-ВР встановлено, що Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян", тобто, не більше ніж у сорока п`ятиденний строк.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
За таких обставин, суд вважає за можливе визнати протиправною бездіяльність відповідача під час перевірки, розгляду та надання відповіді на звернення позивача від 19.05.2020 року: не проведення вчасної перевірки його звернення, що суперечить вимогам ст.19 Закону України «Про звернення громадян»; не проведення розгляду його звернення в межах термінів передбачених ст.20 Закону України «Про звернення громадян»; порушенні вимог ст.40 Конституції України в частині зобов`язання розглянути його звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, а у задоволенні решти позову відмовити.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню частково, з викладених вище підстав.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини під час перевірки, розгляду та надання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 19.05.2020 року: не проведення вчасної перевірки його звернення, що суперечить вимогам ст.19 Закону України «Про звернення громадян»; не проведення розгляду його звернення в межах термінів передбачених ст.20 Закону України «Про звернення громадян»; порушенні вимог ст.40 Конституції України в частині зобов`язання розглянути його звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма