Справа № 600/915/20-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/915/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Чернівецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд прийняти рішення, яким: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2019 року на загальну суму 38764,56 грн; визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2019 року на загальну суму 465174,63 грн; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2019 року на загальну суму 424867,50 грн; визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2019 року на загальну суму 1360290 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проведеною податковим органом перевіркою зафіксовано податкові зобов`язання по ПДВ в грудні 2017 р. в сумі 650107 грн, від обсягу надходження коштів в сумі 3900642 грн та у грудні 2018 р. в сумі 799484 грн, від обсягу надходження коштів в сумі 4796904 грн, що не відповідає дійсності. Позивач вказав, що при визначені витрат від придбання товарів/послуг підприємець керувався рекомендацією Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, тобто у витрати включались суми придбання по яким відбулась оплата. Крім того, позивач зазначив, що у випадку не включення у відповідному звітному періоді податку на додану вартість на підставі отриманих податкових/накладних таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів. Стосовно штрафних санкцій за не реєстрацію податкових накладних в ЄРПН позивач зазначив, що дані податкові накладні були складені по операціям з постачання товарів/послуг неплатниками ПДВ, а тому не включення сум ПДВ до податкового кредиту не завдало шкоди ані бюджету, ані контрагентам. Також позивач зазначив про безпідставність включення до загального доходу безоплатно наданих послуг та безвідсоткової фінансової допомоги (позики) за 2017-2018 роки.

З вказаних підстав позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач заперечував проти задоволення позову та вказав, що під час проведеної перевірки позивач не надав контролюючому органу у повному обсязі документи, які б підтверджували дані податкових декларацій (розрахунків), а тому на підставі поданих для перевірки документів було розраховано загальну суму отриманих позивачем доходів за період, що перевірявся. Податковий орган вказав, що згідно банківських виписок позивачем одержано коштів у 2017 р. в сумі 25381869,60 грн, у 2018 р. в сумі 26476823 гривень. Також перевіркою було встановлено, що на банківські рахунки позивача надійшли кошти, що не включаються до складу доходу, від провадження господарської діяльності, а саме: кошти повернуті позивачем суб`єктам господарювання за 2017 р. 1233249 грн та за 2018 р. 452500 грн; власні кошти внесені на розрахункові рахунки за 2017 р. в сумі 459066 грн та за 2018 р. в сумі 416940 грн; кошти, що надійшли згідно з кредитним договором за 2017 р. 1875003,60 грн за 2018 р. в сумі 3028000; кошти, що надійшли як повернення безвідсоткової фінансової допомоги у 2017 р. в сумі 35000 грн; ПДВ, що входить до сум отриманих на розрахункові рахунки за реалізовані товари, роботи, послуги за 2017 рік 3629925 грн за 2018 р. 3763231 гривень. Крім того позивач вказав, що позивачем отримана фінансова допомога в загальній сумі 106000 грн, яка не підтверджена договорами, актами звірки, іншими договорами та не підтверджено повернення вказаної фінансової допомоги, а тому відповідач вказує, що вказана фінансова допомога є безповоротною. Також до складу доходу позивача було включено дохід від безоплатного отримання в оренду частини нежитлового приміщення площею 130.8 кв.м. З вказаних підстав, контролюючим органом встановлено розбіжність в сумі загального оподаткованого доходу за 2017-2018 роки. Крім того, відповідач вказав, що позивачем занижено витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходів за 2017 р. в сум 747794,30 грн та завищено витрати безпосередньо пов`язані з отриманням доходів за 2018 р. в сумі 1037846,90 гривень. Відповідач вказав, що позивачем занижено чистий оподатковуваний дохід за 2017 - 2018 роки на 1722869,01 грн та занижено податкове зобов`язання з податку на доходи за 2017 - 2018 роки в сумі 310116,42 гривень. Крім того, перевіркою декларацій з податку на додану вартість встановлено, що внаслідок неправильного визначення об`єкта та бази оподаткування позивачем занижено вказаний податок за 2017-2018 роки на 905091 грн та у зв`язку із не зменшенням податкового кредиту за березень 2018 р. в сумі 1769 гривень. Крім того відповідач вказав, що той факт, що податкова накладна не надається отримувачу (покупцю) не звільняє від обов`язку її реєструвати, а тому податковим органом правомірно застосовано штрафні санкції за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН за 2017 р. в сумі на суму 3292427 грн (ПДВ 658633 грн) за 2018 р. в сумі 955509 грн (ПДВ 191102 грн).

З вказаних підстав податковий орган вважає правомірними оскаржувані податкові повідомлення-рішення та просить суд відмовити у задоволені позову.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 03.07.2020 року адміністративний позов залишено без руху. 22.07.2020 року позивачем виправлено недоліки адміністративного позову, у зв`язку із цим ухвалою суду від 23.07.2020 р. відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі на 31.08.2020 р.

В підготовче засідання 31.08.2020 р. з`явився представник відповідача. Позивач не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, однак надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. З вказаних підстав суд відклав розгляд справи на 12.10.2020 року.

В підготовчому засіданні 12.10.2020 р. оголошено перерву до 26.10.2020 р., з метою надання позивачем додаткових пояснень та доказів по справі.

В підготовчому засіданні 26.10.2020 р. продовжено строк підготовчого провадження та з необхідністю надання позивачем висновку експертизи оголошено перерву до 26.11.2020 року.

Від представника позивача 25.11.2020 р. надійшло клопотання про розгляд підготовчого засідання без його участі. Крім того, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Підготовче судове засідання 26.11.2020 р. не відбулось, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному. Розгляд справи призначено на 20.01.2021 року.

26.11.2020 р. до суду надійшло клопотання позивача про огляд за їх місцезнаходженням письмових, речових і електронних доказів, які позивач бажає подати, однак не може доставити до суду.

Ухвалою суду від 14.12.2020 р. повернуто позивачу клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням без розгляду.

Крім того, ухвалою суду від 14.12.2020 р. витребувано від ОСОБА_1 документи, які надавались податковому органу під час документальної перевірки, зокрема: договори за 2017 р. (в тому числі договори поставки, купівлі-продажу укладені позивачем з постачальниками та покупцями за 2017-2018 р.); книга по зарплаті та відомості виплати заробітної плати позивача за 2017-2018 роки; прибуткові та видаткові накладні, податкові накладні за 2017-2018 роки; інвентаризаційні описи запасів позивача станом на 30.12.2016 р., 29.12.2017 р., 28.12.2018р.; податкові декларації про майновий стан і доходи позивача за 2017-2018 роки; податкові декларації з ПДВ за 2017-2018 роки.

Судове засідання 20.01.2021 р. не відбулось, у зв`язку із неявкою учасників справи. Водночас від представника позивача 28.12.2021 р. подано клопотання про відкладення судового засідання. Розгляд справи призначено на 01.03.2021 року.

В підготовче засідання 01.03.2021 р. з`явився представник відповідача. Позивач не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, однак надіслав до суду клопотання про проведення підготовчого засідання без його участі. Ухвалою суду від 01.03.2021 р. долучено до матеріалів справи надані позивачем документи, зокрема, книгу по зарплаті та документи в томах 59 (договори за 2017 р.), 60 (договори за 2018 р.), 61 (інвентаризаційні описи), 62 (податкові декларації з ПДВ та декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018 р.). Повернуто позивачу документи в томах 1-58 (прибуткові та видаткові накладні за 2017-2018 роки). За результатами підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті спору на 12.04.2021 року.

В судове засідання 12.04.2021 р. з`явився представник відповідача. Позивач не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Судом оголошено перерву до 06.05.2021 року.

В судовому засіданні 06.05.2021 р., за результатами розгляду справи по суті представник позивача підтримав заявлений позов, в той час як представник відповідача заперечував проти його задоволення.

На підставі заяв учасників справи, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Податковим органом проведено документальну планову перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного ат іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р., за результатами якої складено акт від 26.09.2019 р. №12/24-13-33-04-14/ НОМЕР_1 . (том 1 а.с. 6-16).

Перевіркою встановлено порушення податкового законодавства, на підставі чого:

- донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності у сумі 310116,42 грн, в тому числі за 2017 р. в сумі 178372 грн, за 2018 р. в сумі 131744,42 грн;

- встановлено заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 25843,04 грн, у тому числі за 2017 р. на суму 14864,34 грн за 2018 р. на суму 10978,70 грн;

- встановлено заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету у сумі 906860 грн, в тому числі за грудень 2017 р. 336722 грн, за березень 2018 р. 1769 грн, за грудень 2018 р. 570138 грн;

- встановлено, що позивачем не повідомлено контролюючий орган за основним місцем обліку платника податків про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться діяльність, за формою №20-ОПП;

- встановлено, що у формі №1-ДФ протягом періоду з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р. відображено не в повному обсязі нараховані (сплачені) доходи на користь платників податків;

- встановлено, що позивачем не надано до контролюючого органу, які проводить перевірку, документів, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності.

На підставі акта перевірки від 26.09.2019 р. №12/24-13-33-04-14/ НОМЕР_1 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 19.11.2019 р., яким збільшено грошове зобов`язання з військового збору, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 38764,56 грн;

- № від 19.11.2019 р., яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 465174,63 грн;

- № від 19.11.2019 р., яким застосовано штрафні санкції з податку на додану вартість на загальну суму 424867,50 грн;

- № від 19.11.2019 р., яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1360290 гривень. (том 1 а.с. 17-20).

Матеріали справи містять розрахунки податкових зобов`язань та штрафних санкцій до акту перевірки від 26.09.2019 р. №12/24-13-33-04-14/ НОМЕР_1 . (том 1 а.с. 36-39).

Позивач 27.12.2019 р. подав до Державної податкової служби України скаргу на податкові повідомлення - рішення від 19.11.2019 р. № р., №, №, №, в додатках якої подано аналіз доходів і витрат за 2017-2018 роки, сплачені податки та платежі за 2017-2018 роки, рух кредитних коштів за 2017-2018 р., прямі витрати інші витрати у відповідності до банківських виписок за 2017-2018 р., лізингові платежі за 2017-2018 р., оплата праці та нарахування оплати праці за 2017-2018 р., узагальнені дані по аналізу доходів та витрат за 2017-2018 р., копії договорів позики. (том 1 а.с. 21-34).

За результатами розгляду скарги позивача податковим органом 28.02.2020 р. прийнято рішення, яким вказану скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін. (том 1 а.с. 40-50).

До матеріалів справи додано банківську виписку по рахунках позивача за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 року. (том 1 а.с. 69-250, том 2 а.с. 1-138).

Крім того, матеріали справи містять співставлення даних додатку №5 до декларацій по ПДВ та даних ЄРПН щодо зареєстрованих податкових накладних та реалізований товар позивача у 2017-2018 р., де вказано розбіжність суми реалізованого товару та ПДВ в сумі 4247936,80 грн та ПДВ 849734,96 гривень. (том 2 а.с. 161).

Матеріали справи містять листи податкового органу від 19.08.2019 р., від 04.09.2019 р. та від 18.09.2019 р. де вказано позивачу на необхідність подати документи та інформацію, необхідну для проведення документальної планової перевірки. Крім того, 30.08.2019 р., 09.09.2019 р., 16.09.2019 р. та 24.09.2019 р. відповідачем складено акти про ненадання документів. (том 2 а.с. 163-164, 167-168, 171-173, 177-178, 182-185).

Також матеріали справи містять пояснення до акту документальної перевірки стосовно розбіжності показників податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік з показниками податкових декларацій по ПДВ за 2018 рік. (том 2 а.с. 165-166, 179-180).

Матеріали справи містять довідку КП «Лідинг» від 30.08.2019 р. про те, що в приміщені КП «Лідинг» за адресою АДРЕСА_1 , яку орендує ОСОБА_1 24.08.2019 р. відбувся прорив з`єднувальних частин труби для подачі холодної води та підтоп самого приміщення. Роботи по ліквідації прорива проводились власними силами без залучення КП «Чернівціводоканал». (том 2 а.с. 169).

Крім того, матеріали справи містять лист позивача від 03.09.2019 р., адресований відповідачу, в якому повідомляється про підтоплення приміщення КП «Лідинг» за адресою АДРЕСА_1 , в якому зберігались первинні документи за 2018 р. і які прийшли в непридатність для пред`явлення до документальної перевірки. З вказаних підстав позивач просив податковий орган перенести термін проведення документальної перевірки. (том 2 а.с. 170).

Матеріали справи містять описи документів, які подавались позивачем до перевірки, а саме: договори за 2017 -2018 р.; книга по зарплаті та відомості; банківська виписка за 2017 -2018 роки; видаткові накладні за 2017 -2018 р.; прихідні накладні за 2017 - 2018 р.; (том 2 а.с. 176, 181).

До матеріалів справи додано висновок експерта зроблений на замовлення позивача судово-економічної експертизи від 09.11.2020 р. №45 за результатами дослідження первинних документів та матеріалів акта перевірки від 26.09.2019 р. №12/24-13-33-04-14/ НОМЕР_1 . У висновку вказано про не підтвердження висновків у акті перевірки податкового органу щодо заниження позивачем за період 2017-2018 р. податку на доходи фізичних осіб в сумі 310116,42 грн, військового збору в сумі 25843,04 грн, податку на додану вартість в сумі 906860 грн, в т.ч. за грудень 2017 р. в сумі 336722 грн, за грудень 2018 р. в сумі 570138 гривень. Судовим експертом документально підтверджено заниження позивачем за період 2017-2018 р. податку на доходи фізичних осіб в сумі 189430,50 грн, військового збору в сумі 15811,46 грн, податку на додану вартість в сумі 799622 грн, в т.ч. за грудень 2017 р. в сумі 299465 грн, за грудень 2018 р. в сумі 500157 гривень. (том 2 а.с. 211-222).

Матеріали справи містять договори позики (поворотної фінансової допомоги) від 30.07.2017 р., укладених між ОСОБА_1 з фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У п. 4.1 договорів вказано про повернення позики протягом 30-ти календарних днів з моменту звернення позикодавця. (том 2 а.с. 229-230).

Також до матеріалів справи додано договір фінансового лізингу від 20.06.2013 р. №1418/06/13-В, укладеного між ТОВ «Український лізинговий фонд» та ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 251550 грн, в тому числі ПДВ 41925 грн та графік внесення лізингових платежів. Крім того, матеріали справи містять довідку, видану фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 про те, що договір лізингу від 20.06.2013 р. №1418/06/13-В переуступлено ТОВ «УЛФ - Фінанс» та станом на 09.08.2019 р. відсутня прострочена заборгованість. (том 2 а.с. 231-245).

Крім того, матеріали справи містять договір №1 оренди позивачем у КП «Лідинг» не житлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 . (том 2 а.с. 246-247).

До матеріалів справи надані позивачем документи, зокрема, книгу по зарплаті та документи в томах 59 (договори за 2017 р.), 60 (договори за 2018 р.), 61 (інвентаризаційні описи), 62 (податкові декларації з ПДВ та декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018 р.). (том 3 а.с. 53-250, том 4 а.с. 1-250, том 5 а.с. 1-250, том 6 а.с. 1-95).

Мотивувальна частина

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування с чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документальне підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи -підприємця.

Згідно з п. 164.1 ст.164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 164.3 ст.164 Податкового кодексу України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і не грошовій формах.

Згідно з п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Судом встановлено, що на підставі документів наданих для перевірки, зокрема банківських виписок за 2017-2018 роки встановлено, що ОСОБА_1 одержано кошти: 2017 рік в сумі 25381869,60 грн та за 2018 рік в сумі 26476823 гривень.

При цьому, на банківські рахунки платника надійшли кошти, що не включаються до складу доходу, від провадження господарської діяльності, а саме: кошти повернуті ОСОБА_1 суб`єктам господарської діяльності у 2017 р. в сумі 1233249 грн та у 2018 р. у сумі 452500 грн; власні кошти, що внесені ОСОБА_1 на розрахункові рахунки у 2017 р. в сумі 459066 грн та у 2018 р. у сумі 416940 грн; кошти, що надійшли на розрахунковий рахунок згідно за кредитним договором у 2017 р. в сумі 1875003,60 грн, у 2018 р. у сумі 3028000 грн; кошти, що надійшли, як повернення безвідсоткової фінансової допомоги у 2017 році в сумі 35000 грн; податок на додану вартість, що входить до сум отриманих на розрахункові рахунки за реалізовані товари, роботи, послуги у 2017 р. в сумі 3629925 грн та у 2018 р. в сумі 3763231 гривень.

Згідно з п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку.

На підставі матеріалів справи встановлено, що позивачем 31.07.2017 р. отримана безповоротна фінансова допомога в загальній сумі 106000 грн, зокрема: в сумі 84000 грн безвідсоткової фінансової допомоги від ФОП ОСОБА_2 та 22000 грн безвідсоткової фінансової допомоги від ФОП ОСОБА_3 .

Позивачем для суду були надані договори позики (поворотної фінансової допомоги) від 30.07.2017 р., укладених між ОСОБА_1 з фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 строком. У п. 4.1 договорів вказано про повернення позики протягом 30-ти календарних днів з моменту звернення позикодавця.

Водночас судом встановлено, що позивачем до перевірки не надані договори, акти звірки, інші документи, які підтверджували б отримання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, а на підставі банківських виписок, не встановлено фактів повернення вищезазначеної фінансової допомоги, яка не включається до загального оподатковуваного доходу.

При цьому перевіркою встановлено, що вказаними фізичними особами-підприємцями, відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4 (далі Порядок №4) яким затверджено Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, подавався податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ( форма №1-ДФ).

Згідно додатку 2 до Порядку №4 за ознакою доходу « 153» відображається основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку (підпункт 165.1.31 пункту 165.1 статті 165 розділу IV Кодексу).

На підставі матеріалів проведеної перевірки встановлено, що згідно інформації з Центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДФС України (1-ДФ) за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р. про отримання доходів ФОП ОСОБА_1 від інших суб`єктів господарювання сума доходів з ознакою « 153» не зазначена. Крім того, в поданих позивачем до контролюючого органу податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ( форма №1ДФ) не зазначено про виплачені іншим суб`єктам господарювання доходи з ознакою « 153» (повернута сума поворотної фінансової допомоги).

Відповідно до пп. 164.2.17 «ґ» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми безповоротної фінансової допомоги (крім суми процентів умовно нарахованих на таку допомогу).

Таким чином, оскільки позивачем не підтверджено документально повернення отриманої безвідсоткової фінансової допомоги, суд погоджується з висновками податкового органу, що вказана фінансова допомога на загальну суму 106000 грн є безповоротною, а тому включається до загального оподатковуваного доходу.

Крім того, на підставі матеріалів документальної планової перевірки позивача встановлено, що ФОП ОСОБА_1 для здійснення господарської діяльності укладено 01.11.2016 р. з КП «Лідинг» договір оренди нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 . Умовами вказаного договору передбачено, що КП «Лідинг» надає частину нежитлового приміщення площею 130.8 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 позивачу в строкове володіння і користування на безоплатній основі для господарського використання, а саме, як складське приміщення для використання в торгівельній діяльності та для зберігання продукції.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

З наведеного законодавчого визначення предмету договору оренди можна зробити висновок, що оренда безоплатною бути не може.

Таким чином, безоплатне користування майном з метою оподаткування розглядається, як безоплатне отримання послуг.

Відповідно до вимог пп. 170.1.2 п. 170.1 ст.170 Податкового кодексу України та рішення Виконкому Чернівецької міської ради від 28.12.2016 №836/25 «Про мінімальну вартість місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомого майна та визнання таким, що втратило чинність, рішення виконавчого комітету міської ради», яким затверджено мінімальну вартість місячної оренди 1кв.м. загальної площі нерухомого майна (без ПДВ) для приміщень, що використовуються під комерційну діяльність у сумі 30 гривень.

Згідно з пп. 164.2.17 є) п. 164.2. ст. 164 Податкового кодексу України визначено, що до складу доходів включається вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

На підставі зазначеного та згідно з пп. 164.2.17 є) п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України суд вважає, що податковим органом правомірно розраховано та включено до складу доходу отриманий ОСОБА_1 дохід від безоплатного отримання в оренду частини нежитлового приміщення площею 130.8 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 році в сумі 47088 грн та у 2018 році в сумі 47088 гривень.

Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.

Згідно з пп. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Відповідно до пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; документально не підтверджені витрати.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

На підставі наявних в матеріалів справи банківських виписок та висновків документальної перевірки позивача встановлено, що з рахунків ФОП ОСОБА_1 списано коштів у 2017 році в сумі 25309263,90 грн та у 2018 році в сумі 26367984,93 гривень.

При цьому, у складі коштів, які списані з банківських рахунків позивача є кошти, що не включаються до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, а саме: суми сплачених податків у 2017 році в сумі 536498,65 грн, у 2018 році в сумі 626720,78 грн; кошти повернуті суб`єктам господарської діяльності у 2017 році в сумі 1233249 грн, у 2018 році в сумі 454334 грн; кошти спрямовані на погашення кредиту, комісії банку та відсотків банку згідно з кредитним договором у 2017 році в сумі 1902598,32 грн, у 2018 році в сумі 2316482,74 грн; кошти, що списані з розрахункового рахунку на поповнення карткового рахунку у 2017 році в сумі 688000 грн, у 2018 році в сумі 1086100,50 грн; кошти, що зняті з розрахункового рахунку готівкою у 2017 році в сумі 1614522 грн, у 2018 році в сумі 1388844 грн; кошти у сумі 35000 грн надані у 2017 році, як безвідсоткова фінансова допомога; пдв, що входить до сум списаних з банківських рахунків на оплату товарів, робіт, послуг у 2017 році в сумі 3170341,61 грн, у 2018 році в сумі 3379265,86 грн; кошти, списані з карткового рахунку на оплату товару, без документального підтвердження у 2017 році в сумі 64095,38 грн, у 2018 році в сумі 98816,94 грн; лізингові платежі здійснені у зв`язку із придбанням легкового автомобіля, отриманого в лізинг у 2013 р., а саме у 2017 р. в сумі 294734,84 грн та у 2018 р. в сумі 121090,83 гривень.

Судом встановлено, що матеріали справи містять договір фінансового лізингу від 20.06.2013 р. №1418/06/13-В, укладеного між ТОВ «Український лізинговий фонд» та ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 251550 грн, в тому числі ПДВ 41925 грн та графік внесення лізингових платежів. Крім того, матеріали справи містять довідку, видану фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 про те, що договір лізингу від 20.06.2013 р. №1418/06/13-В переуступлено ТОВ «УЛФ - Фінанс» та станом на 09.08.2019 р. відсутня простроченої заборгованість. Відповідно до вказаного договору позивачем придбано легковий автомобіль Renault Master FGT 1 223 H6 2,3 DCI. Однак, під час перевірки та для суду позивач не надав доказів, що вказаний автомобіль придбаний та використовується для господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , а тому вказані лізингові платежі не підлягають включенню до складу витрат при визначенні частого оподаткованого доходу позивача.

Крім того, судом встановлено, що позивач надав для перевірки інвентаризаційні описи залишків товарно-матеріальних цінностей, згідно з якими вказані залишки станом на 30.12.2016 р. становлять 1597420,36 грн, станом на 27.12.2017 р. 1958247,05 грн та станом на 28.12.2018 р. 1957343,90 гривень. У зв`язку із вказаним податковим органом встановлено збільшення залишків товарно-матеріальних цінностей на кінець 2017 року в розмірі 360826,70 грн та зменшення залишків на кінець періоду, що перевірявся в розмірі 903,15 гривень.

Позивач не надав суду доказів та обґрунтувань на спростування вказаних висновків податкового органу, а тому суд вважає вірними відомості щодо визначеної вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції у 2017 р. в сумі 16212534,76 грн та у 2018 році в сумі 16897223,58 гривень.

Також на підставі матеріалів документальної перевірки встановлено витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, які згідно відомостей нарахування заробітної плати, що перевірені суцільним порядком становлять у 2017 р. - 184033.03 грн та у 2018 р. -231794,20 грн, інші витрати, до яких включено витрати пов`язані із наданням банком послуг у 2017 р. - 24312,11 грн та у 2018 р. -21440,49 гривень. Позивач не надав суду доказів та обґрунтувань на спростування вказаних висновків податкового органу, а тому суд погоджується з податковим органом щодо заниження витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів за 2017 рік на 747794,30 грн та завищено витрат безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів за 2018 рік на 1037846,90 гривень.

На підставі вказаного суд погоджується з висновками податкового органу про порушення позивачем вимог п. 177.1, 177.2, 177.4 ст. 177 ПК України щодо заниження чистого оподаткованого доходу у 2017-2018 р. на загальну суму 1722869,01 грн та заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на 310116,42 гривень.

Щодо збільшення податковим органом грошового зобов`язання позивача з податку на додану вартість за 2017-2018 роки, суд зазначає наступне.

Згідно з пп. 185.1 а, б ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до положень пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. Постачанням товарів також вважаються, зокрема, будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов`язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню).

Згідно з абз. 1 п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

На підставі матеріалів документальної перевірки позивача встановлено, що внаслідок неправильного визначення позивачем в рядку 1 колонки Б декларацій з податку на додану вартість за 2017-2018 р., позивачем порушено п. 185.1 ст. 185 та п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, занижено вказаний показник на 905091 гривень. Для визначення вказаного показника податковим органом під час перевірки, на підставі даних ЄРПН та банківських виписок позивача визначено обсяги постачання товарів (робіт, послуг), що становлять за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. 18247580 грн та за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. - 19157215 гривень. Враховуючи інформацію з банківських виписок позивача та встановлення судом про не віднесення до об`єкта оподаткування ПДВ за 2017 р. 3484774 грн та за 2018 р. 3488165 грн, а саме: отриманої 31.07.2017 р. безповоротної фінансової допомоги в сумі 106000 грн; повернутою 30.05.2017 р. безвідсоткової фінансової допомоги в сумі 35000 грн; власні кошти, внесені на розрахункові рахунки у 2017 р. в сумі 459066 грн та у 2018 р. в сумі 416940 грн; кошти повернуті суб`єктам господарювання з вирахуванням повернення коштів постачальниками, на суму яких нараховано ПДВ за 2017 р. в сумі 1115703 грн та за 2018 р. в сумі 43227 грн; кошти, що надішли на рахунок згідно з кредитним договором у 2017 р. в сумі 1875003,60 грн та у 2018 р. в сумі 3028000 гривень.

Позивач не надав суду доказів та належних обґрунтувань на спростування вказаних висновків податкового органу, а тому суд вважає, доведеним заниження позивачем в рядку 1 колонки Б декларацій з податку на додану вартість за 2017-2018 р. вказаного показника на 905091 гривень.

Крім того, на підставі матеріалів документальної перевірки повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р. встановлено, що позивачем у декларації за березень 2018 року не зменшено на 1769,40 грн суму податкового кредиту згідно розрахунку коригування №12143 від 21.02.2018 року (зареєстрованого 10.03.2018 року) до податкової накладної №7903 від 14.02.2018 року, виписаного ТОВ "КТ УКРАЇНА", що призвело до порушення п.192.1 ст.192, п.201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України. Позивач не надав суду доказів та належних обґрунтувань на спростування вказаних висновків податкового органу

Відповідно до пп. 192. 1.1 п. 192.1 та п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

На підставі вказаного суд погоджується з висновками податкового органу, що позивачем порушено п. 44.1 ст. 44, п.192.1 ст.192, п.198.6 ст.198, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті до державного бюджету, на загальну суму 906860 гривень.

Щодо застосованих контролюючим органом штрафних санкцій за відсутність реєстрації податкових накладних при реалізації товарно - матеріальних цінностей в ЄРПН, складені позивачем по операціям з постачання товарів/послуг неплатникам ПДВ, суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів документальної перевірки позивача встановлено відсутність у 2017-2018 р. реєстрації податкових накладних при реалізації товарно - матеріальних цінностей в ЄРПН у 2017 р. в сумі 3292427 грн (пдв 658633 грн) та у 2018 р. в сумі 955509 грн (пдв 191102 грн), чим порушено п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

Проведеною перевіркою встановлено, що платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 не проводилась реєстрація податкових накладних за операціями з постачання товарів неплатникам ПДВ та по операціям з постачання товарів із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо (еквайринг).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-ІІІ еквайринг - послуга технологічного, інформаційного обслуговування розрахунків за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів у платіжній системі.

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрації підлягають усі податкові накладні та/або розрахунки коригування (далі ПН та/або РК) складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, складені за операціями з постачання послуг нерезидентом) незалежно від суми ПДВ в одній ПН/РК. Внесення відомостей, що містяться у ПН та/або РК до ЄРПН, які здійснюється відповідно до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних №1246, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2010 року.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з положеннями п.201.10 ст.201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків, зокрема: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

На підставі аналізу вказаних норм суд дійшов висновку, що постачальник товарів (робіт, послуг) має обов`язок провести реєстрацію у межах визначених законом строків у ЄРПН, в тому числі податкових накладних , які не надаються покупцю і які складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільненні від оподаткування.

Згідно з п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

На підставі аналізу вказаних норм суд робить висновок, що за порушення термінів реєстрації податкових накладних в ЄРПН або відсутність реєстрації податкової накладної в ЄРПН штрафні санкції, визначені ПК України, не застосовуються виключно до податкових накладних, що не надаються отримувачу (покупцю) та складені на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування та оподатковуються за нульовою ставкою.

Суд звертає увагу, що згідно з ст. 195 ПК України визначено перелік операцій, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою, а перелік операцій, звільнених від оподаткування визначено ст. 197 ПК України та підрозділом 2 розділу XX ПК України.

Таким чином, суд вважає, що ненадання податкової накладної отримувачу (покупцю) не є підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої п.120-1.2 ст.120-1 ПК України.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.09.2018 року №816/1488/17, від 07.02.2019 року по справі №808/3250/17, від 29.04.2021 р. №816/1488/17.

згідно статті 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Судом встановлено, що висновки експерта судово-економічної експертизи від 09.11.2020 р. №45 будуються на підставі документів, які не були надані позивачем до перевірки, експерт не вказав у висновку розрахунків та даних, які були взяті ним під час експертизи та на підставі яких зроблено висновки. Зазначені суми у висновку не збігаються ні з даними перевірки, ні з даними первинних документів позивача, а тому не приймаються судом. Таким чином, проведене експертом дослідження не може бути взято судом як доказ на основі якого підтверджуються або спростовуються певні відомості.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено суду правомірність прийнятих оскаржуваних податкових повідомлень рішень, а тому суд відмовляє у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати

Відповідно до ч.2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки відповідач не поніс вказаних витрат, суд не вирішує питання про їх стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250, 257 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , код РНОКПП НОМЕР_1 ).

відповідач: Головне управління ДПС у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, );

Суддя Т.М. Брезіна