Справа № 200/5371/21
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 р. Справа№200/5371/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Краматорської районної ради

про про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Краматорської районної ради про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5884,62 гривень, стягнення моральної шкоди в сумі 2000,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 01.03.2004 року знаходилась у трудових відносинах з Костянтинівською районною радою на посаді головного спеціаліста відділу фінансового та господарського забезпечення, їй було присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування (сьомої категорії).

Рішенням районної ради № 8/1-12 від 18.12.2020 року Костянтинівську районну раду було реорганізовано шляхом приєднання до Краматорської районної ради, про що наявні записи у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 .

05.03.2021 року розпорядженням голови Краматорської районної ради № 43 від 02.03.2021 року позивача було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України, проте в порушення ст. 116 КЗпП України остаточний розрахунок з позивачем було проведено не в день звільнення а лише 31.03.2021 року.

Вважає, що така бездіяльність відповідача стосовно затримки остаточного розрахунку на 17 робочих днів порушує її гарантії при звільненні, передбачені трудовим законодавством.

З зазначених підстав звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Прийнято розгляд справи проводити в строки встановлені ст. 258 КАС України. Також ухвалою звільнено позивача від сплати судового збору.

Відповідно до вимог статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідачем надано письмовий відзив від 27.05.2021 року (а.с. 27-28). В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807- IX «Про утворення та ліквідацію районів» та рішення Краматорської районної ради від 18.12.2020 року № 8/4-12 «Про початок реорганізації Костянтинівської районної ради, Олександрівської районної ради, Слов`янської районної ради шляхом злиття у Краматорську районну раду», всі майнові права та зобов`язання переходять до правонаступника - Краматорської районної ради ().

У бюджетному процесі на місцевому рівні беруть участь розпорядники бюджетних коштів, головні розпорядники бюджетних коштів й одержувачі бюджетних коштів. Зокрема, розпорядниками є бюджетні установи в особі їх керівників, уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення витрат бюджету; головними розпорядниками - бюджетні установи в особі їх керівників, які отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень; одержувачами - суб`єкти господарювання чи організації, які не мають статусу бюджетної установи, уповноважені на здійснення заходів, і отримують кошти бюджету.

Для здійснення програм і заходів, які реалізуються за рахунок коштів місцевих бюджетів, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів, які поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів можуть бути місцеві державні адміністрації, виконавчі органи, їх структурні підрозділи в особі керівників. Відповідно до ст. 22 Бюджетного кодексу України, головними розпорядниками бюджетних коштів виступають бюджетні установи в особі їх керівників, які визначаються відповідно до п. 1 ч. 2 (а головні розпорядники коштів місцевих бюджетів - відповідно до пп. 2, 3 ч. 2) та затверджуються законом про державний бюджет або рішенням про місцевий бюджет шляхом встановлення їм бюджетних призначень.

Отже, після 05 березня 2021 року згідно розпорядження КМУ № 1635-р від 16.12.2020 року «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» та розпорядження Президента України № 168/2021-рп від 05.03.2021року «Про призначення А. Панкова головою Краматорської державної адміністрації» почала утворюватися Краматорська районна державна адміністрація, а відповідно і фінансовий орган. Слід зауважити, що відповідно до пункту 36 частини першої статті 2 Кодексу місцевий фінансовий орган є установою, що відповідно до законодавства України здійснює функції зі складання, виконання місцевих бюджетів, контролю за витрачанням коштів розпорядниками бюджетних коштів, а також інші функції, пов`язані з управлінням коштами місцевого бюджету. З метою забезпечення виконання норм Кодексу у структурі місцевого виконавчого органу (у тому числі місцевих державних адміністрацій) утворюється місцевий фінансовий орган як установа у статусі юридичної особи публічного права. Також слід зазначити, що відокремлені структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій наразі мають статус юридичної особи публічного права та є розпорядниками бюджетних коштів, оскільки здійснюють делеговані повноваження та забезпечують організацію роботи підпорядкованих бюджетних установ.

24 березня 2021 року згідно повідомлення № 04-59/121 Державної казначейської служби України про відкриття рахунків Краматорській районній раді були відкриті рахунки по фондам бюджету, а також рішенням Краматорської районної ради №8/3-70 від 24.03.2021 року «Про районний бюджет на 2021 рік» був затверджений бюджет.

Виписка по рахунках за 30.03.2021року підтверджує, що Краматорська районна рада лише 30.03.3021року отримала фінансування, і відповідно до виписки по рахункам за 31.03.2021 року були проведені платежі по виплатам, в тому числі і позивачу ОСОБА_1 .

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с. 4-5). Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 17.08.2000 року (а.с. 6-10) позивач:

- з 01.03.2004 року працювала оператором комп`ютерного набору відділу інформаційно-комунікативної роботи Костянтинівської районної ради;

- з 04.01.2005 року позивача призначено на посаду спеціаліста ІІ категорії служби бухгалтерського обліку та господарського забезпечення та їй було присвоєно 15 ранг посадової особи місцевого самоврядування сьомої категорії посад;

- 20.01.2006 року служба бухгалтерського обліку та господарського забезпечення була перейменована у відділ бухгалтерського обліку, фінансів та матеріально-технічного забезпечення виконавчого апарату районної ради;

- з 09.01.2007 року позивачу присвоєний 14 ранг посадової особи місцевого самоврядування сьомої категорії посад;

- з 14.01.2008 року позивача переведено на посаду спеціаліста ІІ категорії відділу бухгалтерського обліку, фінансів і звітності, який з 01.01.2009 року перейменовано у відділ фінансового та господарського забезпечення;

- з 01.08.2013 року позивачу присвоєний 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування сьомої категорії посад;

- з 10.01.2017 року переведено на посаду головного спеціаліста відділу фінансового та господарського забезпечення Костянтинівської районної ради.

Рішенням районної ради № 8/1-12 від 18.12.2020 року Костянтинівську районну раду було реорганізовано шляхом приєднання до Краматорської районної ради, про що також наявні записи у трудовій книжці позивача.

Розпорядженням голови Краматорської районної ради № 43 від 02.03.2021 року позивача 05.03.2021 року було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією Костянтинівської районної ради (а.с. 11-12). У вказаному розпорядженні наказано комісії з реорганізації Костянтинівської районної ради провести нарахування остаточного розрахунку ОСОБА_1 за частину щорічної основної відпустки за період роботи з 28.03.2020 року по 05.03.2021 року за 7 календарних днів, щорічної додаткової відпустки за період роботи з 01.03.2021 року по 05.03.2021 року за 15 календарних днів та щорічної додаткової відпустки за 2021 рік за 17 днів, всього за 39 календарних днів та вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку.

Як зазначає позивач, в порушення ст. 116 КЗпП України остаточний розрахунок з позивачем було проведено не в день звільнення 05.03.2021 року, а лише 31.03.2021 року, про що свідчить відповідна банківська виписка АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 14).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування урегульовано Законами України «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ст. 2 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280-97/ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ст. 1 та 2 Законами України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року № 2493-III (далі - Закон № 2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

Як зазначено вище, позивач з 01.03.2004 року по 05.03.2021 року знаходилась у трудових відносинах з Костянтинівською районною радою, яку рішенням районної ради № 8/1-12 від 18.12.2020 року реорганізовано шляхом приєднання до Краматорської районної ради.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807- IX «Про утворення та ліквідацію районів» та рішення Краматорської районної ради від 18.12.2020 року № 8/4-12 «Про початок реорганізації Костянтинівської районної ради, Олександрівської районної ради, Слов`янської районної ради шляхом злиття у Краматорську районну раду», всі майнові права та зобов`язання переходять до правонаступника - Краматорської районної ради.

Відповідно до ст. 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів виступають бюджетні установи в особі їх керівників, які визначаються відповідно до п. 1 ч. 2 (а головні розпорядники коштів місцевих бюджетів - відповідно до пп. 2, 3 ч. 2) та затверджуються законом про державний бюджет або рішенням про місцевий бюджет шляхом встановлення їм бюджетних призначень.

Для здійснення програм і заходів, які реалізуються за рахунок коштів місцевих бюджетів, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів, які поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів можуть бути місцеві державні адміністрації, виконавчі органи, їх структурні підрозділи в особі керівників.

Таким чином, відповідно до розпорядження КМУ № 1635-р від 16.12.2020 року «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» та розпорядження Президента України № 168/2021-рп від 05.03.2021року «Про призначення А. Панкова головою Краматорської державної адміністрації» з дати звільнення позивача - 05.03.2021 року утворилася Краматорська районна державна адміністрація та її фінансовий орган.

За приписами пункту 36 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України місцевий фінансовий орган є установою, що відповідно до законодавства України здійснює функції зі складання, виконання місцевих бюджетів, контролю за витрачанням коштів розпорядниками бюджетних коштів, а також інші функції, пов`язані з управлінням коштами місцевого бюджету. З метою забезпечення виконання норм Кодексу у структурі місцевого виконавчого органу (у тому числі місцевих державних адміністрацій) утворюється місцевий фінансовий орган як установа у статусі юридичної особи публічного права. Також слід зазначити, що відокремлені структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій наразі мають статус юридичної особи публічного права та є розпорядниками бюджетних коштів, оскільки здійснюють делеговані повноваження та забезпечують організацію роботи підпорядкованих бюджетних установ.

Судом встановлено, що 24.03.2021 року відповідно до повідомлення № 04-59/121 Державної казначейської служби України про відкриття рахунків Краматорській районній раді були відкриті рахунки по фондам бюджету (а.с. 29).

Крім того, рішенням Краматорської районної ради №8/3-70 від 24.03.2021року «Про районний бюджет на 2021 рік» був затверджений бюджет відповідача (а.с. 34-39).

Відповідно до виписки по рахунках Краматорська районна рада лише 30.03.3021 року отримала фінансування, а 31.03.2021року були проведені платежі по виплатам, в тому числі і позивачу (а.с. 30-33).

Наведене доводить те, що відповідач, який є бюджетною установою, за відсутності відкритих у органах державного казначейства рахунків та відповідного фінансування з бюджету, фізично не міг 05.03.2021 року своєчасно розрахуватися з позивачем.

Слід зазначити, що відповідно до частин 2-3 статті 7 Закону № 2493-III посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Тобто, КЗпП України розповсюджується на посадових осіб органів місцевого самоврядування виключно у випадках, не врегульованих Законами України «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, обов`язковим елементом диспозиції частини першої статті 117 КЗпП України має бути наявність вини роботодавця у невиплаті належних працівнику сум.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила наступне.

Разом з тим, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, суд дійшов висновку, що обов`язковим елементом диспозиції частини першої статті 117 КЗпП України має бути наявність вини роботодавця у невиплаті належних працівнику сум.

Наведеними вище обставинами та доказами спростовується протиправна вина Краматорської районної ради у затриманні на 17 робочих днів розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , оскільки Краматорська районна рада лише 30.03.3021 року отримала фінансування, а 31.03.2021року був здійснений розрахунок при звільненні, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5884,62 гривень задоволенню не підлягають.

Вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 2000,00 гривень є похідною, тому також задоволенню не підлягає.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подачу позовної заяви до Краматорської районної ради про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, тому судові витрати, що підлягають розподілу, відсутні.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Краматорської районної ради (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Василівська, буд. 45, ) про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 24 червня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова