Справа № 300/373/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/373/21 пров. № А/857/9938/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі №300/373/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (головуючий суддя першої інстанції Тимощук О.Л., час ухвалення у письмову провадженні, місце ухвалення м. Івано Франківськ, дата складання повного тексту 13.04.2021),-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Кіт Р.С. в інтересах ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовною заявою до Галицької митниці Держмитслужби (надалі також відповідач), у якій просить визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.10.2020 №150/7.4-19/209000, №151/7.4-19/209000 та від 14.01.2021 №0000015/7.4-19, №0000016/7.4-19.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на переконання представника позивача, дії відповідача є необґрунтованими, а висновки акта безпідставними, незаконними та такими, що не відповідають нормам податкового законодавства та фактичним обставинам. По-перше до митного оформлення транспортного засобу надано документи, які не містять будь-яких розбіжностей, ознак підробки та у них наявні всі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та ціни, що була фактично сплачена за цей товар, будь які докази фальсифікації відсутні. При цьому, посадовими особами Держмитслужби не доведено, що одержані від митних органів Королівська Нідерландів документи мають переважне доказове значення порівняно з документами, поданими позивачем для митного оформлення транспортного засобу. У свою чергу суб`єкт владних повноважень не перевірив обставини завершення експорту транспортного засобу, не направив запит компанії, яка фігурує відправником товару згідно з документами, поданими до митного оформлення позивачем. По-друге якщо митний орган, приймаючи вантажну митну декларацію, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України, то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов`язань за винятком випадку, коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов`язкових платежів.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Кіт Р.С., представник позивача, подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій зазначає, що таке прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та недоведеністю обставинам, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Зокрема апелянт вказує на те, що згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 року, у справі № 338/1438/19 за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі, апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишено без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2020 року у справі № 338/1438/19 - без змін.

Восьмим апеляційним адміністративним судом було вказано, що покликання відповідача на документи, які містять відмінні дані від тих, що були подані до митного оформлення, можуть стосуватися факту ймовірної підробки документів, проте це не може бути беззаперечним доказом вини позивача, оскільки достовірність поданих уповноваженою особою ОСОБА_1 документів до митного оформлення не спростована належними доказами у справі, а відтак всі сумніви тлумачиться на користь особи, яку звинувачують у вчиненні неправомірних дій.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також апелянт вказує на те, що висновки суду першої інстанції про донарахування ввізного мита та податку на додану вартість відповідачем здійснено правомірно є невірними, оскільки здійснення перевірки є необхідною передумовою для прийняття податкових повідомлень- рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на прийняття податкового повідомлення-рішення.

Нормами Податкового кодексу України з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів встановлені умови та порядок проведення перевірок. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

У випадку протиправності дій щодо проведення перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Контролюючий орган повинен був провести повторну перевірку на підставі підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України відповідно до вимог Податкового кодексу України, така перевірка мала бути проведена на підставі наказу контролюючого органу вищого рівня; за результатами перевірки мали бути складені акт перевірки та податкове повідомлення-рішення з дотриманням вимог статті 86 Податкового кодексу України.

Таким чином, відповідачем порушено процедуру проведення документальної перевірки на підставі підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, оскільки у матеріалах справи відсутній наказ контролюючого органу вищого рівня про проведення перевірки та належним чином складений акт за результатами такої перевірки.

Податковим кодексом України не передбачено право контролюючого органу після проведення документальної перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення впродовж необмеженого часу складати доповнення до раніше складеного акта перевірки та приймати на цій підставі нове податкове повідомлення-рішення. Такі дії контролюючого органу суперечать визначеним Податковим кодексом України процедурним механізмам щодо порядку проведення документальних перевірок та прийняття податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням наведеного просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законне та обґрунтоване, судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач вказує на те, що закріплена в ч. 6 ст. 78 КАС України преюдиційність судового рішення не має абсолютного характеру.

Фінансова та адміністративна відповідальність є різними видами відповідальності, незалежними один від одного, тому посилання позивача на судові рішення, якими скасовано постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності не заслуговують на увагу.

Щодо доводів апелянта про те, що у митного органу не було достатніх правових підстав для винесення податкових повідомлень-рішень, то такі також є невірними, оскільки Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку визначеному статтями 345-354 Митного кодексу України перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску та звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Посадовими особами митних органів під час проведення перевірок відповідно до статті 352 Митного кодексу України можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення та податкова інформація.

Таким чином, порядок здійснення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України визначається митним законодавством. Нормативно-правове регулювання митного пост-аудиту в Україні здійснюється перш за все Митним кодексом України.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив апеляційну скаргі задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Галицькою митницею Держмитслужби в межах міжнародних домовленостей направлено до Королівства Нідерланди запит про надання інформації, на який Нідерландською митницею зокрема надано інформацію про те, що Renault Megane Estate 8-SFP-87 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ): в Україні подано договір про продаж пасажирського автомобіля від 03.01.2018. Цей договір про продаж неправильний і компанії Авто Вінтьєс Бі.Ві. про нього невідомо. Правильний договір купівлі від 03.01.2018 має зовсім інший вигляд. Правильна сума, яку було оплачено, не 4 000 євро а 5 150 євро. Ця оплата здійснювалася готівкою. Крім того, надається гарантія в розмірі 100 євро, яка відшкодовується за умови дотримання експортних зобов`язань.

На підставі отриманої відповіді, наказом №492 від 10.09.2020 про проведення документальної невиїзної перевірки громадянки України ОСОБА_1 , яким вирішено провести документальну невиїзну перевірку дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи у частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 11.01.2018 №UA206010/2018/400202 тривалістю 2 робочі дні з 29 вересня 2020 року. Також 10.09.2020 складено повідомлення №84 про початок проведення перевірки.

Результати перевірки оформлені актом №84/7.4-19/ НОМЕР_2 від 09.10.2020, висновками якого встановлено порушення: пункту 2 частини 2 статті 52, пункту 1, 5 частини 8 статті 257, пункту 1 частини 1 статті 279 Митного кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита за митною декларацією від 11.01.2018 №UA206010/2018/400202 на загальну суму 3 906,77 грн; підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість за митною декларацією від 11.01.2018 №UA206010/2018/400202 на загальну суму 8 594,90 грн.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем винесено два податкові повідомлення-рішення:

- №150/7.4-19/209000 від 30.10.2020, за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами в загальній сумі 4883,46 грн;

- №151/7.4-19/209000 від 30.10.2020, за яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів фізичними особами в загальному розмірі 9743,63 грн.

Представником позивача 16.11.2020 подано до Державної митної служби України скаргу на податкові повідомлення-рішення Галицької митниці Держмитслужби №150/7.4-19/209000 від 30.10.2020 та №151/7.4-19/209000 від 30.10.2020.

Державною митною службою України 13.01.2021 прийнято рішення про результати розгляду скарги №08-1/10-06/10/420, яким оскаржені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Також за результатами розгляду скарги представника збільшено грошові зобов`язання, в зв`язку з чим Галицькою митницею Держмитслужби винесено два податкові повідомлення рішення:

- №0000015/7.4-19 від 14.01.2021, за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами в сумі 424,65 грн;

- №0000016/7.4-19 від 14.01.2021, за яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів фізичними особами в загальному розмірі 934,23 грн.

Не погоджуючись із процедурою проведення перевірки та її результатами, позивач звернувся до суду з метою скасування податкових повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що донарахування ввізного мита та податку на додану вартість відповідачем здійснено правомірно, оскільки податкові повідомлення-рішення прийняті не на підставі доповнення до акта перевірки, а в результаті використаної позивачем процедури адміністративного оскарження та на підставі виявленої Державною митною службою України помилки під час обрахунку митної вартості спірного товарну.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодекс України (надалі також МК України), декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску, звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості ( ч. 5 ст. 54 МК України).

Згідно з пунктами 1, 5 частини 8 статті 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення; 5) відомості про товари: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів.

Відповідно до частини 8 статті 264 МК України, з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Пунктом 1 частини 1 статті 279 МК України передбачено, що базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів.

Згідно з частиною 1 статті 345 МК України, документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Частиною 3 статті 345 МК України передбачено, що митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; 3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 351 МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 352 МК України, посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами митного органу та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. За результатами зустрічної звірки складається довідка ( ст. 354 МК України).

Акт (довідка) про результати перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами митного органу, які проводили перевірку, та реєструється в митному органі протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем закінчення встановленого для проведення перевірки строку. Такий акт (довідка) після реєстрації в митному органі протягом трьох робочих днів вручається для підписання керівнику підприємства або уповноваженій ним особі чи надсилається підприємству в порядку, встановленому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини 12 статті 354 МК України, податкове повідомлення-рішення приймається керівником митного органу або його заступником з урахуванням розгляду заперечень до акта (у разі їх наявності) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення або надіслання підприємству акта про результати перевірки у порядку, передбаченому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень підприємства до акта про результати перевірки - приймається з урахуванням висновку за результатами розгляду заперечень до акта про результати перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді підприємству.

Підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 ПК України передбачено, що контролюючими органами є: митні органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань митної справи та оподаткування митом, акцизним податком, податком на додану вартість, іншими податками та зборами, які відповідно до податкового, митного та іншого законодавства справляються у зв`язку із ввезенням (пересиланням) товарів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенням (пересиланням) товарів з митної території України або території вільної митної зони.

Відповідно до пункту 54.4 статті 54 Податкового кодексу України (надалі також ПК України), у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Згідно з підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 187.8 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Згідно з пунктом 190.1 статті 190 ПК України, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

Пунктом 110.1 статті 110 ПК України, платники податків, податкові агенти, а також інші суб`єкти у випадках, прямо передбачених цим Кодексом, несуть фінансову відповідальність за вчинення податкових правопорушень.

Відповідно до пункту 111.1 статті 111 ПК України, за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна.

Згідно з пунктом 111.3 статті 111 ПК України, притягнення фізичної або юридичної особи до фінансової відповідальності за податкове правопорушення не звільняє фізичну особу чи посадових (службових) осіб юридичної особи у передбачених законом випадках від юридичної відповідальності інших видів. Притягнення фізичної або юридичної особи до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, що передбачає встановлення контролюючими органами вини особи, не передбачає презумпції наявності вини фізичної особи чи посадових (службових) осіб юридичної особи у випадках притягнення фізичної особи чи посадових (службових) осіб юридичної особи до юридичної відповідальності інших видів та не звільняє від обов`язку її доведення в порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 112.6 статті 112 ПК України, притягнення або звільнення особи від фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення не звільняє її від виконання податкового обов`язку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем подано належним чином засвідчені та перекладені документи, надані Нідерландською митницею, про те, що насправді автомобіль марки «RENAULT», модель «MEGANE», номер кузова НОМЕР_1 придбаний за готівкові кошти не за 4000 євро, а за 5150 євро + 100 євро завдатку громадянином України ОСОБА_2 .

Крім цього, надано підтвердження перетину кордону на зазначеному транспортному засобі згаданим громадянином. Водночас позивачем, в обгрунтування своїх доводів, не надано жодного доказу придбання у ОСОБА_3 зазначеного транспортного засобу за ціною 4000 євро, а надано документ на придбання транспортного засобу, автентичність якого заперечується безпосередньо самим продавцем - Компанією Авто Вінтьєс Бі.Ві., та який теж не підтверджений Митним управлінням Нідерландів. Таким чином, позивачем не доведено належними доказами помилковість взяття до уваги відповідачем наданої інформації офіційним органом Королівства Нідерландів.

Що стосується доволів апелянта про неможливість винесення податкових повідомлень-рішень після завершення митного оформлення товару, то апеляційний суд також вважає вірними висновки суду першої інстанції та зазначає наступне.

Верховний Суд неодноразово у постановах вказував на можливість проведення перевірки після митного оформлення та винесення податкових повідомлень-рішень. Зокрема в постанові від 05 червня 2018 року в справі № 803/1420/17 зазначено, що колегія суддів відхиляє посилання на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постановах від 07.11.2011 у справі № 21-223а11, від 26.06.2012 у справі №21-130а12, та від 04.07.2013 у справі № 21-202а13, згідно з якою, якщо митний орган, приймаючи ВМД, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов`язань, за винятком випадку коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов`язкових платежів, оскільки вказаний правовий висновок був висловлений на підставі положень Законів, які втратили чинність.

Окрім цього, висновки щодо можливості проведення такої перевірки та, в подальшому, прийняття податкових повідомлень-рішень за її результатами викладені в постановах Верховного Суду від 18.06.2020 у справі 808/2656/16 та від 11.02.2020 у справі №808/1236/16, які взяті судом до уваги.

Відповідно до частини 3 статті 345 Митного кодексу України митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку визначеному статтями 345-354 Митного кодексу України перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску та звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів проводяться відповідно до статті 345 Митного кодексу України.

Відповідно до статті 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України платниками податків. Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Посадовими особами митних органів під час проведення перевірок відповідно до статті 352 Митного кодексу України можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення та податкова інформація.

Таким чином, порядок здійснення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України визначається митним законодавством. Нормативно-правове регулювання митного пост-аудиту в Україні здійснюється перш за все Митним кодексом України.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до наказу Галицької митниці Держмитслужби від 10.09.2020 №492 відділом митного аудиту Галицької митниці Держмитслужби проведено документальну невиїзну перевірку громадянки України ОСОБА_1 стосовно дотримання нею вимог законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 11.01.2018 № UA206010/2018/400202.

За результатами даної перевірки складено акт від 09.10.2020 №84/7.4- 19/ НОМЕР_2 , на підставі якого Галицькою митницею Держмитслужби винесено податкові повідомлення-рішення №150/7.4-19/209000 від 30.10.2020 та №151/7.4-19/209000 від 30.10.2020.

Щодо посилання апелянта на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14.02.2020 у справі №338/1438/19, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2020, яким скасовано постанову заступника начальника - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України Сучака Сергія Володимировича у справі про порушення митних правил №150/20600/19 від 26 вересня 2019 року щодо ОСОБА_1 за ст. 485 Митного кодексу України, а справу про адміністративне правопорушення закрито, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Фінансова та адміністративна відповідальність є різними видами відповідальності, незалежними один від одного.

Таким чином, ураховуючи приписи пункту 112.6 статті 112 ПК України, притягнення особи до відповідальності або звільнення особи від фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення не звільняє її від виконання податкового обов`язку, а адміністративна і фінансова відповідальність є різними видами відповідальності (пункт 111.1 статті 111 ПК України).

Отже, рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14.02.2020 у справі №338/1438/19 не спростовує наявності правових підстав для винесення спірних податкових повідомлень-рішень.

Щодо винесення додаткових податкових повідомлень-рішень від 14.01.2021 №0000015/7.4-19, №0000016/7.4-19, то такі винесені на підставі рішення Державної митної служби України про результати розгляду скарги №08-1/10-06/10/420 від 13.01.2021, зазначеним рішенням встановлено, що Галицькою митницею за результатами перевірки встановлено, що вартість легкового автомобіля складає 5150 євро, проте документи митниці свідчать про загальну вартість товару 5250 євро, тому визначені Галицькою митницею податкові зобов`язання з мита та ПДВ підлягають збільшенню.

Вказані вище податкові повідомлення-рішення прийняті не на підставі доповнення до акта перевірки, а в результаті використаної позивачем процедури адміністративного оскарження та на підставі виявленої Державною митною службою України помилки під час обрахунку митної вартості спірного товарну, тому, донарахування ввізного мита та податку на додану вартість відповідачем здійснено правомірно.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваних рішень відповідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при прийнятті таких відповідач діяв у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), тому підстав для визнання їх протиправними та скасування немає.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд, оскільки судом першої інстанції надана оцінка усім документам та доказам, які були подані позивачем до митного оформлення та надані суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі №300/373/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 25.06.2021р.