Справа № 200/3923/21
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

24 червня 2021 р. Справа №200/3923/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Ушенко С.В., розглянувши у письмовому провадженні у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 87548, Донецька обл., Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить:

1. визнати протиправними дії щодо неврахування до загального стажу часу догляду за дитиною інвалідом 1 групи «А» з 16.02.2002 по 31.12.2006 та з 01.01.2012 по даний час;

2. зобов`язати зарахувати до загального стажу час догляду за дитиною інвалідом 1 групи «А» з 16.02.2002 по 31.12.2006 та з 01.01.2012 по даний час і зробити перерахунок пенсії по стажу з урахуванням до загального стажу періоду роботи - часу догляду за дитиною інвалідом 1 групи «А» з 16.02.2002 по 31.12.2006 та з 01.01.2012 по даний час та нарахування і виплату пенсії з врахуванням спірного стажу (з урахуванням виплачених сум) з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 25.01 2012.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13.04.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

17 травня 2021 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке обґрунтоване тим, що позивачем пропущено встановлений чинним законодавством шестимісячний строк для звернення для захисту порушених, на її думку прав, оскільки станом на березень 2012 року позивач була обізнана про розмір своєї пенсії, а адміністративний позов подано 02.04.2021.

Розглянувши зазначене клопотання, суд приходить до висновку, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 4 статті 123 КАС України визначено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд не погоджується із твердженнями представника відповідача щодо застосування до спірних правовідносин шестимісячного строку звернення до суду, виходячи з наступного.

Неправомірне позбавлення особи пенсії не узгоджується з принципом правової визначеності, оскільки виключно шляхом прийняття закону та у виняткових випадках дозволяється змінювати розміри пенсії та періодичність її виплати. Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. Зі свого боку, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом. При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ, на думку суду, слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді повернення позовної заяви або залишення її без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права та легалізації триваючого правопорушення. Тобто відносини щодо реалізації конституційного права на соціальний захист у старості між позивачем та пенсійним органом виникли з моменту отримання останнім заяви позивача про призначення пенсії за віком. Виходячи зі змісту конституційного права на соціальний захист, зазначені відносини є триваючими, оскільки право на пенсію гарантується державою, є довічним і не може бути обмеженим неправомірними діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Суд також зазначає, що лише розгляд справи по суті і з`ясування, зокрема, питання наявності у позивача страхового стажу, дозволить суду оцінити правомірність дій відповідача щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком, а також визначити момент, з якого позивач дійсно має право на призначення такої пенсії і з урахуванням якого страхового стажу.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2020 року у справі №1840/3344/18.

Згідно ст. 105 Закону України ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - застраховані особи та члени їхніх сімей мають право на оскарження дій (бездіяльності) страхувальників, виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб відповідно до законодавства про звернення громадян, а також у судовому порядку. Страхувальники мають право на оскарження дій (бездіяльності) виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб у порядку підлеглості до вищого органу або посадової особи, а також у судовому порядку.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, - кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, «ефективний засіб правового захисту», у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем строк звернення до суду з даним позовом не порушено.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 9, 12, 72, 121-123, 160, 161, 171, 240, 242, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про залишення позовної заяви у справі №200/3923/21 без розгляду, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвалу складено і підписано 24 червня 2021 року.

Суддя С.В. Ушенко