Справа № 120/2672/21-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 червня 2021 р. Справа № 120/2672/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, в якій, просить:

- визнати протиправним рішення Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про повернення без розгляду документів про надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» та видачі йому посвідчення та нагрудного знака «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України», яке оформлене листом №8/3-11778/Гр від 16.11.2020;

- зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань надати ОСОБА_1 статус «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» та видати йому посвідчення і нагрудний знак «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з метою реалізації права на отримання посвідчення і нагрудного знаку "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України", державна установа «Чорноморська виправна колонія (№74)» листом №4/3686 від 21.10.2020 направила на адресу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції документи колишнього працівника державної установи «Чорноморська виправна колонія (№74)» для оформлення посвідчення «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України».

Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції 09.11.2020 за №4.1/11932/Явт було подано до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань пакет документів на надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» та видачі йому посвідчення і нагрудного знаку «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України».

Однак, відповідач листом № 8/3-11778/Гр від 16.11.2020 вказав, що підстави для встановлення ОСОБА_1 статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» відсутні, оскільки тривалість проходження служби ОСОБА_1 визначається відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 №203/98-ВР. У вказаному листі також зазначається, що оскільки Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» в питанні обрахунку вислуги років не може суперечити Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то відповідно до положень останнього Закону, пільгове обчислення вислуги років право на пенсію за вислугу років не визначено.

У зв`язку з цим відповідач повернув пакет документів ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

Позивач не погоджується з такими діями та рішенням відповідача, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 06.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

30.04.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що відсутні підстави для надання позивачу статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України», оскільки вислуга років позивача станом на час звернення в календарному обчисленні становить менше 20 років.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з такого.

Наказом Міністерства юстиції України №2672 від 09.09.2020 ОСОБА_1 звільнено з 11.09.2020 з Державної кримінально-виконавчої служби України з посади начальника державної установи «Чорноморська виправна колонія (№74)» начальника арештного дому через хворобу відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

Вислуга років у календарному обчисленні ОСОБА_1 становить: 16 років 00 місяців 26 днів, у пільговому обчисленні: 20 років 05 місяців 7 днів.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №159365 позивачу 12.10.2020 встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції до 01.11.2022.

Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції 09.11.2020 за №4.1/11932/Явт було подано до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань пакет документів на надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» та видачі йому посвідчення і нагрудного знаку «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України».

Департамент з питань виконання кримінальних покарань листом № 8/3-11778/Гр від 16.11.2020 вказав, що підстави для встановлення ОСОБА_1 статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» відсутні, оскільки тривалість проходження служби позивачем є меншою за 20 календарних років. Тому пакет документів про встановлення позивачу статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» повернуто без розгляду.

Вважаючи протиправним таке рішення відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Порядок оформлення та видачі посвідчень і нагрудних знаків "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 10.02.2012 № 234/5 (далі - Порядок № 234/5), визначає процедуру оформлення, обліку та видачі посвідчень і нагрудних знаків "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України" особам, які набули статусу ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (далі - ветеран).

Посвідчення "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України" є документом, що підтверджує статус ветерана і його право на отримання пільг згідно із Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (п. 2 Порядку № 234/5).

Відповідно до п. 3 Порядку № 234/5 для отримання посвідчень і нагрудних знаків "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України" ветерани звертаються за останнім місцем проходження служби із заявами, до яких додають дві фотокартки розміром 35 х 45 мм.

Пункт 6 Порядку № 234/5 визначає, що для видачі посвідчень і нагрудних знаків «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції надсилають до підрозділу персоналу апарату Мін`юсту завірені копії розрахунків вислуги років та по дві фотокартки розміром 35 х 45 мм на кожного ветерана.

Згідно з абз. 29 п. 3 Положення про Департамент з питань виконання кримінальних покарань основним завданням Департаменту є: організація забезпечення видачі пенсіонерам ДКВС України та здійснення обліку відповідних документів для користування пільгами, що встановлені діючим законодавством, посвідчень і нагрудних знаків, виданих відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а також надання допомоги у вирішенні їх соціально-побутових питань.

Таким чином, Департамент з питань виконання кримінальних покарань є міжрегіональним територіальним органом Міністерства юстиції України вищого рівня, до основних завдань якого входить, зокрема, організація забезпечення видачі пенсіонерам ДКВС України та здійснення обліку посвідчень і нагрудних знаків, виданих відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Закон України від 24.03.1998 № 203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (далі - Закон № 203/98-ВР) встановлює статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 5 Закону № 203/98-ВР ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:

- які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД;

- особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше.

Позивачу встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, тому, для надання йому статусу ветерана Державної кримінально-виконавчої служби органів вислуга років повинна складати 20 років і більше.

Суд зазначає, що положення п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону № 203/98-ВР взагалі не містить вимог про наявність календарної або пільгової вислуги служби для надання статусу ветерана внутрішніх справ, а містить лише вимоги про наявність вислуги служби в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

Тобто, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону № 203/98-ВР не містить імперативної норми щодо того, що вислуга років має бути саме календарною.

Крім того, відповідач в обґрунтування своїх доводів не навів жодного нормативно-правового акту, чинного на час виникнення спірних відносин, що визначає порядок розрахунку вислуги років у пільговому та календарному обчисленні саме відповідно до пункту 3 статті 5 Закону № 203/98-ВР та надає відповідачу право здійснювати такий розрахунок під час вирішення питання про встановлення статусу ветерана Державної кримінально-виконавчої служби України.

Також, відповідач в обґрунтуванні свого рішення посилався на те, що відповідно до роз`яснення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №55791-61-20 від 28.07.202, якщо Законом № 203/98-ВР не конкретизовано пільгового обчислення вислуги років, то така вислуга має рахуватись в календарному обчисленні.

З таким твердженням відповідача суд не погоджується, адже лист-роз`яснення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України не є нормативно-правовим актом і не може встановлювати нові правові норми.

Більше того необґрунтованими є посилання Департаменту на положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки вказаний нормативно-правовий акт регулює інші правовідносини, зокрема, щодо пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально- виконавчій службі України.

Виходячи з наведеного, суд вбачає наявність підстав для визнання протиправним та скасувати рішення відповідача, яке оформлене листом №8/3-11778/Гр від 16.11.2020, про повернення без розгляду документів про надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» та видачі йому посвідчення та нагрудного знака «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України».

Щодо наступної позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 статус «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» та видати йому посвідчення і нагрудний знак «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України», суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 10 Закону № 203/98-ВР ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2009 №1226 затверджено зразки та описи посвідчення і нагрудного знака "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України", що додаються; поширено дію Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України", встановивши, що видача посвідчення і вручення нагрудного знака здійснюється Міністерством юстиції.

Відповідно до п. 1 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601 (далі - Порядок №1601), посвідчення та нагрудні знаки "Ветеран військової служби" видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів військової служби відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Згідно з п. 3 Порядку №1601 підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку та довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, - для осіб, зазначених у пункті 3 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Згідно з абз. 29 п. 3 Положення про Департамент з питань виконання кримінальних покарань основним завданням Департаменту є: організація забезпечення видачі пенсіонерам ДКВС України та здійснення обліку відповідних документів для користування пільгами, що встановлені діючим законодавством, посвідчень і нагрудних знаків, виданих відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а також надання допомоги у вирішенні їх соціально-побутових питань.

Отже, повноважним органом для встановлення особі статусу "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України" та видачі відповідного посвідчення є Департамент з питань виконання кримінальних покарань.

Відповідно до частини четвертої ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з аб. 2 частини четвертої ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З обставин справи вбачається, що відповідач листом №8/3-11778/Гр від 16.11.2020 повернув без розгляду документи про надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України», отже вказані документи залишилися не розглянуті.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позовна вимога про видачу посвідчення та нагрудного знаку "Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України" є передчасною, оскільки її вирішення буде можливим після розгляду відповідачем заяви про надання статусу ветерана з урахуванням наданої спірним правовідносинам оцінки.

Тому, у цій справі з метою захисту порушеного права, ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача повторно розглянути поданий Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції пакет документів про надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» та видачі йому посвідчення і нагрудного знаку «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України», з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу у цій справі, суд керується такими мотивами.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем до суду було подано наступні документи: договір № 573/02/02/2021 від 02.02.2021, квитанція про оплату від 29.03.2021 на суму 3000 грн, ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт прийому-передачі наданої правничої допомоги №1/21 за договором про надання правової допомоги №573/02/02/2021 від 02.02.2021, відповідно якого виконавець надав, а замовник прийняв правничу допомогу у справі на суму 3000 грн.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд враховує, що адміністративна справа №120/2672/21-а в силу пункту 2 частини 6 статті 12 КАС України є справою незначної складності, що зумовило її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Таким чином, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду справи не є належним чином обґрунтованою та завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, пропорційності задоволених вимог, співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Тому, з огляду на те, що предметом розглядуваного спору, є справа незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що адміністративний позов задоволено частково, суд вважає, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 1500,00 гривень, при цьому слід відмовити в стягненні решти суми.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання про його розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про повернення без розгляду документів про надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» та видачі йому посвідчення та нагрудного знака «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України», яке оформлене листом №8/3-11778/Гр від 16.11.2020.

Зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань повторно розглянути поданий Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції пакет документів про надання ОСОБА_1 статусу «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України» та видачі йому посвідчення і нагрудного знаку «Ветеран Державної кримінально-виконавчої служби України», з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Департамент з питань виконання кримінальних покарань (вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ, )

Суддя Мультян Марина Бондівна