Справа № 120/1544/21-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

25 червня 2021 р. Справа № 120/1544/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні питання щодо відводу судді Крапівницької Н. Л. у справі №120/1544/21-а за позовом ОСОБА_1 до Гайсинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі

в с т а н о в и в :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Гайсинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі.

24.06.2021 року Гайсинською міською радою подано заяву про відвід судді Крапівницької Н.Л. Як слідує зі змісту поданої заяви, остання мотивована неупередженою, на думку відповідача, поведінкою судді, яка виразилась у незадоволенні клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та дослідження письмових доказів за їх відсутності, чим порушила право відповідача на справедливий судових розгляд. Зазначене, на переконання відповідача, свідчить про сприяння позивачу у швидкому розгляді справи.

Відповідно до положень частини 4 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд, в провадженні якого знаходиться справа №120/1544/21-а, дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність заявленого клопотання та ухвалою від 25.06.2021 передав на розгляд для вирішення питання про відвід іншому судді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви про відвід судді визначено суддю - Дончика В.В.

Згідно із положеннями ч. 8 ст. 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Проаналізувавши подане клопотання та матеріали адміністративної справи, приходжу до висновку про можливість вирішення питання про відвід в порядку письмового провадження.

Вирішуючи питання щодо відводу судді Крапівницької Н.Л. суд виходить із наступного.

Згідно з частиною першою статті 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 цієї Статті, суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

В силу положень ч. 1, 2 ст. 39 КАС України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи.

Як на підставу для відводу судді, відповідач посилається на те, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді (п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України).

Водночас для розкриття змісту вказаних правових підстав доцільно звернутись до Кодексу суддівської етики, міжнародних стандартів поведінки судді та практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до ст. 15 зазначеного Кодексу неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Більш повний критерій об`єктивності пояснюється у Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23.

Згідно з пунктом 2.5 вказаних Принципів суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення. До числа таких справ належать, серед інших, випадки, коли:

(a) суддя насправді відчуває прихильність або упередженість щодо однієї зі сторін або має особисту інформацію щодо спірних доказових фактів, пов`язаних зі справою;

(b) раніше при розгляді того ж самого спору суддя виступав як юрист або залучався як важливий свідок; або

(c) суддя або хтось із членів сім`ї судді матеріально зацікавлений у певному результаті розгляду справи.

У справі "Газета Україна-Центр проти України", заява № 16695/04, рішення від 15 липня 2010 року, п. 28, 31, 32, Європейський суд з прав людини вказав на те, що:

- існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, п. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42);

- у контексті об`єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996-III).

Отже, при наданні оцінки об`єктивності судді під час здійснення правосуддя необхідно розрізняти два критерії:

1) об`єктивна безсторонність, яка полягає у встановленні фактів, які можуть ставити під сумнів незалежність судді;

2) суб`єктивна безсторонність, яка полягає у відсутності упередженості або тенденційності в поведінці судді при розгляді конкретної справи.

При цьому, особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного (згадане вище рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 42).

Також практика Європейського суду з прав людини вказує на те, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

Таким чином, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, необхідно встановити наявність відповідних вищезазначених суб`єктивних та об`єктивних критеріїв (зокрема, особисті переконання та поведінку конкретного судді, які вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах вирішення даної справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом дотримання процесуальних прав, свобод та інтересів сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо). Інакше, особиста безсторонність суду (судді) презюмується.

Водночас, як вбачається зі змісту заяви про відвід, обставини, на які посилається представник відповідача, як на підставу для відводу судді, зводяться до висловлення особистої думки, яка ґрунтується на припущеннях щодо сприяння позивачу у швидкому розгляді справи та незгодою з процесуальними рішеннями судді щодо не задоволення клопотання про відкладення розгляду справи від 17.06.2021 року.

Відповідно до частини 2 статті 241 КАС України, процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Згідно частини 7 статті 243 КАС України, ухвали, постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем судового засідання до протоколу судового засідання.

Суд зауважує, що положеннями ч. 4 ст. 36 КАС України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Разом з тим, оглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясовано наступний хід процесуального руху справи в суді.

Так, ухвалою суду від 04.03.2021 року відкрито провадження у даній справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 22.03.2021 року.

18.03.2021 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Ухвалою суду від 22.03.2021 року підготовче судове засідання відкладено на 01.04.2021 року.

01.04.2021 року відповідачем подано клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 01.04.2021 року.

Ухвалою суду від 01.04.2021 року відкладено підготовче судове засідання на 13.04.2021 року.

13.04.2021 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Ухвалою суду від 13.04.2021 року занесеною до протоколу судового засідання підготовче судове засідання відкладено на 20.04.2021 року.

Вкотре, 17.06.2021 року представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи, не задоволення якого, стало підставою для виникнення у нього сумнівів в упередженості судді Крапівницької Н.Л. та припущення щодо сприяння нею в пришвидшенні розгляду справи.

Оцінюючи вказані доводи, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 КАС України учасники справи, серед іншого, мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

Закон допускає розгляд справи за відсутності учасника справи лише за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання (ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 268 КАС України).

Водночас згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини неповідомлення осіб, які беруть участь у справі, про судове засідання у визначеному законом порядку порушує принцип процесуальної рівності сторін та не відповідає змісту пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположених свобод (справа "Лазаренко та інші проти України", "Віктор Назарекно проти України", "Болюх та інші проти України" тощо).

Крім того, в силу приписів п. 1 ч. 2 ст. 205 КАС України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, в разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Вимоги ідентичного змісту закріплено у ч. 1 ст. 223 КАС України.

Отже, суд зобов`язаний відкласти розгляд справи у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В іншому разі порушуватиметься право особи на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції.

Водночас згідно з ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, в силу приписів ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;

4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;

6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Таким чином, учасники справи, окрім наявних у них прав, наділені також певними процесуальними обов`язками, що кореспондуються з правами інших осіб, які беруть участь у справі, та дають змогу здійснювати ефективний розгляд справи судом.

При цьому, процесуальні права і обов`язки будь-якої особи, яка бере участь у справі, враховуючи принцип рівності, не можуть визнаватися більш або менш важливими ніж права і обов`язки іншої особи, яка бере участь у справі.

В той же час, на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, в розумінні п. 7 частини 1 статті 4 КАС України, відповідно до частини 2 статті 77 КАС України покладено обов`язок в доказуванні правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, чим в першу чергу має активно використовувати власні процесуальні права, не зловживаючи ними, тобто здійснювати їх з метою, з якою такі права йому надані. Натомість визначальними процесуальними обов`язками відповідача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді адміністративної справи та дотримання процесуальних строків.

Разом з тим, пункт 2 частини 3 статті 205 КАС України говорить, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

В даному випадку, враховуючи повторну неявку відповідача у судове засідання, у судді Крапівницької Н.Л., в силу положень п.2 ч. 3 статті 205 КАС України, з метою забезпечення дотримання встановлених строків розгляду справи, виник обов`язок з розгляду справи за відсутності представника відповідача, а тому доводи відповідача щодо її неупередженості є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, відповідно до багатьох рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України", суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Водночас під час розгляду справ щодо тривалості провадження у національних судах Європейський суд у своїй практиці визначив ряд критеріїв, за якими він оцінює її розумність. Серед них: складність справи; поведінка сторін; поведінка державних органів; важливість справи для заявника.

Звертаючись до критерію "поведінки сторін", необхідно зауважити, що у справах "Тімотієвич проти України" та "Білуха проти України" тривалий розгляд справи визнано таким, що відповідав вимогам "розумності" з точки зору "поведінки сторін".

В цьому контексті суд зазначає, що розгляд цієї справи у визначений законом строк став неможливим у зв`язку з численними заявами відповідача щодо відкладення розгляду справи за різних обставин.

Разом з тим ця обставина, на переконання суду, жодним чином не дає підстав для сумнівів у неупередженості або об`єктивності судді, оскільки дії судді, спрямовані на належне виконання вимог закону та дотримання прав учасників процесу, в принципі не можуть викликати таких сумнівів.

Вищевикладені обставини, на переконання суду, безумовно спростовують припущення представника відповідача щодо сприяння судді Крапівницької Н.Л. у пришвидшені розгляду справи, оскільки такий розгляд обумовлений процесуальними строками (ч.1 та 2 статті 193 КАС України). Інших обставин, визначених статтею 36 чи статтею 37 КАС України, які б свідчили про особисту упередженість судді Крапівницької Н.Л. або її необ`єктивність під час розгляду справи судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи усі наведені вище обставини, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про відвід судді.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 36, 40, 248, 256, КАС України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви Гайсинської міської ради про відвід судді Крапівницької Н.Л.,- відмовити.

Адміністративну справу передати для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ст. 256 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Суддя Дончик Віталій Володимирович