Справа № 160/17144/20
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В. при секретарі судового засідання Носенко К.В.
представника відповідача Зайцевої А.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач), в якій позивач просить визнати протиправними та повністю скасувати податкові повідомлення - рішення:
Ухвалою суду від 15.01.2021 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі ухвали від 30.03.2021 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 21.04.2021 року.
19.05.2021 року в судове засідання позивач не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності; представник відповідача заперечувала проти позову та просила відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.02.2010 року є співвласником на праві спільної часткової власності 1/6 частини адміністративної будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстрацію права власності на нерухоме майно №25492541 від 04.03.2010 року.
12.12.2013 року між Криворізькою міською радою (Розпорядник) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Користувачі) укладено Попередній договір щодо укладання договору оренди (основного договору) земельної ділянки в майбутньому №606/12/2013.
Відповідно до пункту 1.1 Попереднього договору Розпорядник та Користувачі домовились, що Користувачі до укладання основного договору оренди та державної реєстрації права оренди, яке поширюється на зазначену земельну ділянку, забезпечують внесення до міського бюджету платежів за користування земельною ділянкою площею 0,1530 га для розміщення адміністративно складського приміщення на АДРЕСА_1 .
Пунктом 1.3. зазначеного Попереднього договору передбачено, що основний договір має бути укладений протягом трьох років з дати підписання попереднього договору.
Згідно з пунктом 3.1 Попереднього договору Попередній договір діє з моменту його підписання до здійснення державної реєстрації прав оренди, яке поширюється на зазначену земельну ділянку.
На підставі пункту 2.1 Попереднього договору місячна плата за користування зе6мельної ділянкою вноситься Користувачами з січня 2014 року виключно в грошовій формі, незалежно від результатів діяльності Користувача, в трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється податковим кодексом України, на підставі рахунку (додаток), що є невід`ємною частиною цього договору, на рахунок Управління казначейської служби України в Цетрально-Міському районі м. Кривого Рогу.
Орендна плата ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вноситься відповідно до часток власності у будівлі.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено податкові повідомлення рішення, відповідно до яких позивачу визначена орендна плата за землю:
В судовому засіданні з`ясовано, що розрахунок орендної плати в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях проведено позивачу за земельну ділянку площею 1530 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Листом Криворізького відділу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області від 24.10.2018 року №К-117/0-0.22-142/135-18 позивача повідомлено, що станом на 08.10.2018 за даними Державного земельного кадастру відсутні відомості про земельну ділянку по АДРЕСА_1 .
Позивач, вважаючи прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду із цією позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
Частиною 2 статті 16 цього ж Закону встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України або за результатами аукціону.
Відповідно до статті 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Тобто цей договір тільки фіксує обов`язки укладання основного договору на певних, визначених попереднім договором умовах.
Тоді, як стаття 288.1 Податкового кодексу України визначає, що підставою для нарахування орендної плати за землю є конкретно договір оренди землі, до якого законодавством пред`являються певні вимоги, у тому числі і щодо його державної реєстрації (в редакції чинної на дату укладання Договору).
Статтею 181 Цивільного кодексу України встановлено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Згідно зі статтею 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Частиною 1 статті 210 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Момент виникнення прав на земельну ділянку визначений статтею 125 Земельного кодексу України, відповідно якої право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
З огляду на викладене, суд зазначає, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки.
Нормами податкового законодавства також чітко визначено, що об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (статті 270 Податкового кодексу України ).
Підпунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (стаття 288 Податкового кодексу України).
Зазначеними нормами підтверджено той факт, що єдиною підставою для нарахування платнику податків орендної плати за земельну ділянку є діючий договір оренди земельної ділянки.
Таким чином, нарахування позивачу плати за землю у формі орендної плати з огляду на відсутність діючого договору оренди земельної ділянки, укладеного з позивачем, є безпідставним.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав.
Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Зважаючи на відсутність відомостей в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку по АДРЕСА_1 , що випливає з листа Криворізького відділу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області від 24.10.2018 року №К-117/0-0.22-142/135-18, вважається що така земельна ділянка не сформована як об`єкт цивільних прав, що виключає обов`язок позивача зі сплати орендної плати за землю.
Крім того, суд звертає увагу, що позивач є лише співвласником об`єкту нерухомого майна на праві спільної часткової власності 1/6, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Попередній договір від 12.12.2013 року укладено між Криворізькою міською радою (Розпорядник) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Користувачі) щодо укладання в подальшому договору оренди земельної ділянки площею 0,1530 га для розміщення адміністративно складського приміщення на АДРЕСА_1 . Орендна плата за пунктом 2.1. Попереднього договору вноситься ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відповідно до часток власності у будівлі.
Проте, як встановлено в судовому засіданні, оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями позивачу визначено грошове зобов`язання з орендної плати за землю за все земельну ділянку площею 0,1530 га без врахування частки власності у будівлі.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на зазначене, оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; упереджено, недобросовісно та розсудливо; без дотриманням принципу рівності перед законом; непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачу орендної плати за земельну ділянку, та безпідставність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, внаслідок чого вони підлягають скасуванню, а позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 - задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1896 грн.
Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Визнати протиправним і скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області:
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 1896 (одна тисяча вісімсот дев`яносто шість) гривень 78 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 25.06.2021 року (у зв`язку з перебуванням судді у відпустці).

Суддя М.В. Бондар