Справа № 200/1912/21-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 р. Справа№200/1912/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Аляб`єва І.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (; місцезнаходження: Україна, 61002, Харківська обл., місто Харків, вул. Ярослава Мудрого, будинок 16) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, -

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить:

- скасувати наказ відповідача від 25.11.2020 №102/1 «Про внесення змін до наказу від 26.12.2019 №4046/1 «Про звільнення ОСОБА_1 »»;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати компенсації за невикористані 150 днів відпустки в сумі 130848,00 грн;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, починаючи з 02.01.2020 по дату постановлення рішення у справі з визначення суми стягнення, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати у розмірі 3850,55 грн або іншої середньоденної суми, встановленої судом під час судового процесу.

В обґрунтування позову зазначає, що працював в Головному територіальному управлінні юстиції у Донецькій області, наказом від 26.12.2019 №4046/1 його було звільнено з посади з 27.12.2019. Відповідно до вказаного наказу, позивачу належала компенсація за невикористані дні відпустки у кількості 150 календарних днів. Вважає, що відповідачем не тільки порушено його право на отримання заробітної плати при звільненні у повному обсязі, а ще й тривалий час приховувалась інформація про невиплату належних йому коштів, у зв`язку з чим він звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 23.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 15.03.2021.

15.03.2021 відкладено підготовче засідання на 29.03.2021.

29.03.2021 відкладено підготовче засідання на 14.04.2021.

Ухвалою суду від 14.04.2021 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено на 11.05.2021.

11.05.2021 через відділ документообігу та архівної роботи суду від позивача надійшло клопотання про заміну сторони по справі правонаступником.

Ухвалою суду від 11.05.2021 допущено заміну відповідача Головне управління юстиції у Донецькій області на його правонаступника Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) (; місцезнаходження: Україна, 61002, Харківська обл., місто Харків, вул. Ярослава Мудрого, будинок 16).

Ухвалою суду від 11.05.2021 зупинено провадження у справі №200/1912/21-а за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (; місцезнаходження: Україна, 61002, Харківська обл., місто Харків, вул. Ярослава Мудрого, будинок 16) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені до 08 червня 2021 року об 11 годині 30 хвилин.

Ухвалою суду від 08.06.2021 поновлено провадження у справі.

Головним управлінням юстиції у Донецькій області та Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) надано відзиви на позовну заяву в яких просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзивів зазначають, що наказом від 26.12.2019 №4046/1 позивача було звільнено з посади, відповідно до зазначеного наказу ОСОБА_1 виплачено компенсацію за 150 днів невикористаної відпустки у розмірі 144850,50 грн.

З лютого 2020 року на адресу ліквідаційної комісії Головного управління почали надходити запити від колишніх працівників щодо розбіжностей у нарахуванні їм відпускних протягом 2019 року та, як наслідок, компенсації за невикористані відпустки, сплачені при звільненні. У запитах зазначалося щодо недоплати зазначених коштів.

При перевірці викладених фактів з`ясувалося, що при нарахуванні відпускних за допомогою програмного забезпечення бухгалтерського обліку «КОМІНТЕХ» не враховувалася надбавка за інтенсивність праці, а відповідальними працівниками бухгалтерії не проводилася відповідна перевірка нарахованих коштів.

Для здійснення розрахунку з колишніми працівниками (близько 900 працівників) ліквідаційною комісією здійснений перерахунок відпускних за 2019 та компенсацій всім працівникам.

Крім того, в період з 28 вересня по 09 жовтня 2020 року Управлінням внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України на виконання наказу Міністерства юстиції України від 15.09.2020 № 2435/7, був проведений позаплановий внутрішній аудит діяльності Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за період з 01.01.2019 по 30.06.2020.

Під час проведення внутрішнього аудиту було встановлено, що працівникам, які призначені на посади до 2014 року, при звільненні у зв`язку з ліквідацією ГТУЮ виплачувалася компенсація за дні невикористаної відпустки, які не підтверджені достовірними даними. За результатами внутрішнього аудиту складено аудиторський звіт, надані висновки та рекомендації, зокрема, зазначено на необхідності внесення змін до наказів про звільнення працівників ГТУЮ за 2019 та 2020 роки в частині виплат компенсації за кількість днів невикористаної відпустки, що не підтверджена достовірними даними.

На виконання рекомендацій аудиторського звіту та у зв`язку з відсутністю у володінні Головного управління первинної облікової документації до 2015 року ліквідаційною комісією Головного управління наказом від 25.11.2020 № 102/1 було внесено зміни до наказу від 26.12.2019 № 4046/1 «Про звільнення ОСОБА_1 », яким виключено 83 дні відпустки позивача.

При звільненні, в грудні 2019 року, ОСОБА_1 було сплачено 175323,66 грн., в тому числі компенсацію за невикористані дні відпустки у сумі 144850,50 грн, недоплачено протягом 2019 року відпускних у сумі 5960,57 грн. Звернень з вимогою про стягнення відповідних сум від позивача протягом 2019 - 2020 років не надходило, недоплачені суми при звільненні в грудні 2020 року сплачені Головним управлінням добровільно

Щодо майнових втрат позивача, відповідачі зауважують, що позивач хоча і був звільнений з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, але ж його звільнення було пов`язане з переведенням до правонаступника відповідача - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), тобто він був працевлаштований та не був позбавлений заробітної плати. Крім того, враховуючи те, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) є правонаступником відповідача, виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, буде здійснюватися за рахунок кошторисних призначень для оплати праці працівників Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), працівником якого є позивач

Позивач та представник відповідача до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 є громадянином України, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_2 .(а.с.6-8).

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.12.2019 № 4046/1 Про звільнення ОСОБА_1 позивача було звільнено з посади начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 27.12.2019 в порядку переведення для подальшої роботи у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків). Зазначеним наказом зазначено: виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період з 02.04.2007 по 01.04.2008 (11 днів), 02.04.2008 по 01.04.2009 (11 днів), з 02.04.2009 по 01.04.2010 (11 днів), з 02.04.2010 по 01.04.2011 (13 днів), 02.04.2011 по 01.04.2012 (12 днів), з 02.04.2012 по 01.04.2013 (12 днів), з 02.04.2013 по 01.04.2014 (13 днів), з 02.04.2014 по 01.04.2015 (11 днів), з 02.04.2015 по 01.04.2016 (14 днів), з 02.04.2018 по 01.04.2019 (05 днів), з 01.04.2019 по 27.12.2019 (23 дні), не використану додаткову оплачувану відпустку за 18 років стажу державної служби 14 днів.

Отже відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.12.2019 № 4046/1 Про звільнення ОСОБА_1 загальна кількість відпустки позивача складає 150 днів. Відповідно до розрахункового листа за 150 днів відпустки позивачу нараховано компенсацію в сумі 144850,50 грн.(а.с 74).

З наданого відповідачем витягом з аудиторського звіту (висновки і рекомендації) про проведення позапланового внутрішнього аудиту діяльності ГТУ Юстиції у Донецькій області за період 01.01.2019 по 30.06.2020 вбачається, що зокрема у пункті 12, працівникам, які призначені на посади до 2014 року , при звільнені у зв`язку з ліквідацією ГТУЮ виплачувалась компенсація за дні невикористаної відпустки , які не підтверджені достовірними даними. В висновку вказано, що існує ймовірність здійснення ГТУЮ працівникам у період, що підлягав аудиту, зайвих виплат/недоплат коштів за дні невикористаної відпустки при їх звільненні.Також було рекомендовано ГТУЮ (ліквідаційній комісії) вжити заходи щодо визначення достовірної відпустки працівників які призначені на посади до 2014 року, та яким при звільнені виплачено компенсацію за дні невикористаної відпустки за період до 2014 року, а також щодо здійснення відповідних перерахунків у разі виявлення розбіжностей у кількості таких днів. Внести зміни до наказів про звільнення працівників ГТУЮ за 2019 та 2020 роки в частині виплат компенсації за кількість днів невикористаної відпустки, що не підтверджена достовірними даними.

На підставі аудиторського звіту (висновки і рекомендації) про проведення позапланового внутрішнього аудиту діяльності Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за період з 01.01.2019 по 30.06.2020 прийнято наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 25.11.2020 №102/1 яком внесено зміни до наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.12.2019 № 4046/1 Про звільнення ОСОБА_1 виключивши у 2 абзаці слова та цифри «02.04.2007 по 01.04.2008 (11 днів), 02.04.2008 по 01.04.2009 (11 днів), 02.04.2009 по 01.04.2010 (11 днів), 02.04.2010 по 01.04.2011 (13 днів), 02.04.2011 по 01.04.2012 (12 днів), 02.04.2012 по 01.04.2013 (12 днів), 02.04.2013 по 01.04.2014 (13 днів).»

Тобто, наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 25.11.2020 №102/1 зменшено кількість відпустки позивача на 83 дні.

Також, відповідачем надано запит Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків) щодо надання роз`яснень до Міністерстварозвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 07.10.2020, щодо виплати винагород державним виконавцям. Просить надати роз`яснення щодо врахування зазначеної винагороди державним виконавцям при обчисленні середньої заробітної плати виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи та виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».(т.1 а.с.157-158)

У відповідь Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України повідомило, що п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, передбачено врахування виплат, які не являються одноразовими. Із одноразових виплат Порядком передбачено включення лише одноразової винагороди за підсумками роботи за рік і за вислугу років за умови, що вони нараховані в поточному році за попередній календарний рік. (т.1 а.с.159)

Із наведених вище відповідей позивачем встановлено, що Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області проведено не повний розрахунок при звільненні, а саме невірно проведено обчислення середнього заробітку за час щорічної чергової відпустки, невірно проведено обчислення компенсації за невикористані дні відпустки.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В спірний період виплата винагороди державного виконавця була встановлена:

-ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV(далі - Закон №606, чинного на час виникнення спірних правовідносин, втратив чинність 05.01.2017) за сумлінне виконання державним виконавцем своїх обов`язків під час проведення виконавчих дій він має право на винагороду, яка виплачується за рахунок виконавчого збору. Порядок виплати, розмір винагороди та критерії оцінки роботи державного виконавця встановлюються Кабінетом Міністрів України;

- ст.13 Закону України від 02.06.2016 №1403 «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі Закон №1403) заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу законів про працю України(далі -КЗпП України) питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Вимогами статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати максимальним розміром не обмежується. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Аналогічні положення містяться уст. 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР(далі - Закон №108/95).

Положення мист. 2 Закону №108/95передбачено, додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24.03.1998 №202/98-ВР(далі - Закон №202/98, чинного на час виникнення спірних правовідносин, втратив чинність 05.10.2016) заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби, зазначеного у частині першій статті 6 цього Закону, складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, а також інших надбавок згідно із законодавством. За забезпечення реального, своєчасного і законного виконання виконавчого документа державні виконавці одержують винагороду в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 1.3 розділу 1 Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Державної казначейської служби України від 13.01.2004 №5, до фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцiненi в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.

Відповідно до розділу 2 даної інструкції фонд оплати праці складається з фонду основної заробітної плати, 2.2. фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Порядок обчислення середньої заробітної плати врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Відповідно до п. 3 даної Постанови визначено перелік виплат, які включаються до розрахунку при обчисленні середньої заробітної плати: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час, суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками, високі досягнення в праці (високу професійну майстерність), умови праці, інтенсивність праці, керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи і вислугу років, тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Відповідно до п.4 Порядку №100 (в редакції, що діяла під час спірних періодів) при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються:а) виплати за виконання окремих доручень(одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій,за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин,автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати,пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2015 №126затверджено Порядок виплати та розміри винагород державному виконавцю (далі - Порядок №126 тут ы далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) .

Відповідно до п. 2 Порядку, державний виконавець, який забезпечив фактичне виконання в повному обсязі виконавчого документа майнового характеру, одержує винагороду в розмірі 5 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, але не більше двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за виконавчим документом немайнового характеру, за яким боржником є фізична особа - в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та за виконавчим документом немайнового характеру, за яким боржником є юридична особа - в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 5 Порядку №126 встановлено, що у заяві про виплату винагороди державний виконавець визначає розрахунок розміру належної до виплати винагороди.

Згідно з п. 14 цього Порядку погоджена керівником структурного підрозділу відповідного Головного територіального управління юстиції Мін`юсту в Автономній Республіці Крим, в області, мм. Києві та Севастополі, що забезпечує здійснення повноважень у сфері організації примусового виконання рішень, або керівником Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту в установленому порядку заява про виплату винагороди державному виконавцю не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після погодження надсилається (подається) відповідному Головному територіальному управлінню юстиції Мін`юсту в Автономній Республіці Крим, в області, мм. Києві та Севастополі (уповноваженому структурному підрозділу Мін`юсту) та є підставою для видачі протягом п`яти робочих днів з дня отримання погодженої заяви відповідного наказу із зазначенням у ньому розміру винагороди.

Відповідно до п. 16 Порядку №126 державний виконавець одержує винагороду одночасно з виплатою заробітної плати.

Пунктом 17 Порядку №126 передбачено, що державному виконавцю, який звільняється із займаної посади раніше дня, установленого для виплати заробітної плати, належна сума винагороди виплачується під час звільнення.

З аналізу вищенаведених норм випливає, що винагорода державного виконавця є частиною його оплати праці. Введення інституту винагороди державного виконавця мало на меті стимулювання своєчасного виконання рішень судів та інших компетентних органів, що сприяє підвищенню авторитету правосуддя, дотриманню принципу законності як складової верховенства права. Право на винагороду у державного виконавця виникає у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документу, стягненням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій

Таким чином, винагорода державному виконавцю відноситься до виплат, що належать до фонду оплати праці, вказана виплата не включена до переліку виплат, що не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, наведеному у п. 4 Порядку №100.

Суд зауважує, що винагорода державному виконавцю за своєю суттю охоплюється поняттям «додаткова заробітна плата» та входить до структури заробітної плати, оскільки ця стимулююча виплата виплачується за сумлінне виконання державним виконавцем своїх обов`язків під час проведення виконавчих дій. Враховуючи те, що вказана виплата може виплачуватись неодноразово в залежності від якості та результативності праці державного виконавця, продуктивності його роботи, вона не може вважатись одноразовою грошовою виплатою, а тому має бути врахована під час обчислення середньої заробітної плати, за спірний період.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 09.09.2020 у справі №814/564/16.

Щодо вимоги позивача про скасування наказу відповідача від 25.11.2020 № 102/1 «Про внесення змін до наказу від 26.12.2019 №4046/1 «Про звільнення ОСОБА_1 » суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені,та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Відповідач) від 26.12.2019 № 4046/1 позивача звільнено з посади начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 27.12.2019, відповідно до пункту 5 статті 36 Кодексу законів про працю України та відповідно до статті 41 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до наказу Відповідача №4046/1 від 26.12.2019 позивачу належала компенсація за невикористані дні відпустки у загальній кількості 150 календарний день.

Наказом від 25.11.2020 № 102/1 внесено зміни до наказу від 26.12.2019 року №4046/1 «про звільнення ОСОБА_1 », в якому зазначено, що у зв`язку з переміщенням Головного управління юстиції у Донецькій області, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійсненнясоціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», у місто Краматорськ Донецької області та неможливістю достовірно визначити кількість днів невикористаної відпустки до 2015 року через залишення у місті Донецьку первинної облікової документації працівників, та вирішено внести зміни до наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.42.2019 № 4046/1 «Про звільнення ОСОБА_1 », виключивши у другому абзаці слова та цифри «за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 02.04.2007 по 01.04.2008 у кількості 11 календарних днів, за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 02.04.2008 по 01.04.2009 у кількості 11 календарних днів, невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 02.04.2009 по 01.04.2010 у кількості 11 календарних днів, невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 02.04.2010 по 01.04.2011 у кількості 13 календарних днів, невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 02.04.2011 по 01.04.2012 у кількості 12 календарних років, невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 02.04.2012 по 01.04.2013 у кількості 12 календарних днів, невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 02.04.2013 по 01.04.2014 у кількості 13 календарних днів»; Провести заходи щодо перерахунку компенсації при звільненні ОСОБА_1 .. Підстава: Аудиторський звіт (висновки і рекомендації) про проведення позапланового внутрішнього аудиту: діяльності Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за період з 01.01.2019 по 30.06.2020.

Підставою для внесення змін до наказу став аудиторський звіт (висновки і рекомендації) про проведення позапланового внутрішнього аудиту діяльності ГТУ Юстиції у Донецькій області за період 01.01.2019 по 30.06.2020, у п.12 якого зазначено, що працівникам, які призначені на посади до 2014 року, при звільнені у зв`язку з ліквідацією ГТУЮ виплачувалась компенсація за дні невикористаної відпустки, які не підтверджені достовірними даними. В висновку вказано, що існує ймовірність здійснення ГТУЮ працівникам у період, що підлягав аудиту, зайвих виплат/недоплат коштів за дні невикористаної відпустки при їх звільненні. Також було рекомендовано ГТУЮ (ліквідаційній комісії) вжити заходи щодо визначення достовірної відпустки працівників які призначені на посади до 2014 року, та яким при звільнені виплачено компенсацію за дні невикористаної відпустки за період до 2014 року, а також щодо здійснення відповідних перерахунків у разі виявлення розбіжностей у кількості таких днів. Внести зміни до наказів про звільнення працівників ГТУЮ за 2019 та 2020 роки в частині виплат компенсації за кількість днів невикористаної відпустки, що не підтверджена достовірними даними.

З відзиву відповідача встановлено, що під недостовірними даними вважається відсутність посилання на накази щодо використання основних щорічних відпусток за періоди з 02.04.2007 по 01.04.2008 (11 днів), 02.04.2008 по 01.04.2009 (11 днів), 02.04.2009 по 01.04.2010 (11 днів), 02.04.2010 по 01.04.2011 (13 днів), 02.04.2011 по 01.04.2012 (12 днів), 02.04.2012 по 01.04.2013 (12 днів), 02.04.2013 по 01.04.2014 (13 днів) в відомостях зазначених в особовій справі.

Наказом Головного управління юстиції у Донецькій області від 18.11.2014 №69/2 «Про переміщення Головного та територіальних управлінь юстиції, відділів державної виконавчої служби, відділів державної реєстрації актів цивільного стану, державних нотаріальних контор», було змінено місцезнаходження Головного управління на територію м. Краматорська. (т. 1 а.с. 77-78)

Відповідач зазначає, що здійснити заходи щодо вивезення всіх документів та архіву Головного управління не вбачалось можливим через захоплення будівлі невідомими озброєними особами, документами залишені у місті Донецьку, який віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р. У зв`язку із зазначеним у провадженні Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області перебуває кримінальне провадження №0001766 від 16.06.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 341 КК України, за фактом незаконного захоплення Головного управління юстиції у Донецькій області, розташованого за адресою: м. Донецьк, бул. Пушкіна, 34. (т.1 а.с. 79)

Відповідач зазначає, що працівники персоналу Головного управління, які готували проекти наказів про звільнення, в грудні 2019 року були звільненні у зв`язку з переведенням до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Під час спілкування щодо визначення кількості днів невикористаної відпустки до 2015 року під час підготовки проектів наказів про звільнення, ними було повідомлено про те, що інформація про кількість використаної відпустки була надана бухгалтерією з бухгалтерської програми. Зазначає, що бухгалтерська програма не є формою первинної облікової документації, а передбачені Наказом №489 форми первинної облікової документації залишені у м. Донецьку під час переміщення до м. Краматорська та не перебувають у володінні відповідача. Тобто, документами, які є володінні відповідача підтверджуються 34 дні невикористаної відпустки позивачем (копії наказів про відпустки за 2015-2019 роки надані до матеріалів справи).

Суд зазначає, що відомості про кількість днів невикористаної відпустки у первісній редакції наказу відповідача №4046/1 від 26.12.2019 у розмірі 150 днів були отримані з програмного забезпечення обліку кадрів.

На переконання суду, відсутність первісних документів, що викликана об`єктивними обставинами захоплення терористичними угрупуваннями м. Донецька, є підставою для використання електронних відомостей, оскільки інший спосіб захисту прав працівників не вбачається можливим.

Щодо посилання відповідачів на аудиторський висновок, то у висновку не спростовано право позивача на компенсацію за не використану відпустку, не встановлено факту не видання наказу про відпуски позивача, та було рекомендовано відповідачу вжити заходи щодо визначення достовірної відпустки працівників які призначені на посади до 2014 року, та яким при звільнені виплачено компенсацію за дні невикористаної відпустки за період до 2014 року, а також щодо здійснення відповідних перерахунків у разі виявлення розбіжностей у кількості таких днів. Відповідачем не надано суду відомостей які були ним здійснені заходи щодо визначення достовірної відпустки позивача.

Фактично, позивач, за умови залишення на непідконтрольній території у паперовому вигляді наказів, робить висновок про відсутність у позивачу права на компенсацію за не використану відпустку. В той же час відповідач зазначає, що дані відомості про відпуски містились у бухгалтерській програмі, будь яких доказів про неправомірне внесення відомостей відповідач суду не надав.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що відповідач діяв не в спосіб встановлений законодавством, без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та відповідно позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 130848,00 грн. заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні відпустки, зазначає наступне.

Виходячи з вищенаведених міркувань суд вважає, що єдиним допустимим доказом для визначення кількості днів невикористаної відпустки є наказ № 4046/1 від 26.12.2019 із визначеним періодом невикористаної щорічної відпустки позивача у кількості 150 днів, за які відповідач був повинен сплати позивачу компенсацію.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем фактично виплачено компенсацію за 150 днів 144850,50 грн. Проте позивач вважає, що існує спір щодо визначення розміру компенсації. (а.с.74)

З довідки про доходи відповідача вбачається, що середньоденна заробітна плата для розрахунку відпускних складає 2083,83 грн. Позивач вважає, що відповідач не вірно розрахував один день компенсації у зв`язку з тим, що суми доходу за жовтень - листопад 2019 року взято без урахування винагороди державного виконавця.(а.с.156)

Висновок щодо врахування винагороди державного виконавця, під час обчислення середньої заробітної плати, за спірний період для розрахунку середньої судом викладено вище.

Отже здійснивши підрахунок розрахункових листків (без врахування матеріальної допомоги) з грудня 2018 по листопад 2019 враховуючи вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100 (з урахуванням винагороди державного виконавця) заробітна плата складає, грн.: грудень 2018 року 61879,84 + 17 445,99 (винагорода д/д)-,(том 1 а.с. 30); січень 2019 року 12149,06 грн; лютий 2019 року -36738,32 грн; березень 2019 року 31066,58+3883,42 (винагорода д/в); квітень 2019 року 27330+10856,52 (винагорода д/в)=38186,52 грн; травень 2019 року 21984+40172,40 (винагорода д/в); червень 2019 року 54514,22 грн; липень 2019 року 32053,78+2803,39 (винагорода д/в); серпень 2019 року 29434,88+14554,05(винагорода д/в);вересень 2019 року 71282,78+16931,68(винагорода д/в); жовтень 2019 року 44654,36+41780,49 (винагорода д/в); листопад 2019 року 63194,21+15944,48 (винагорода д/в).

Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає : (486 279,03+164 372,42) / 354 днів = 1837,99 грн.

Відтак відповідач повинен був сплатити позивачу при звільнені 1837,99 х 150 днів = 275698,50 грн.

Відповідачем частково сплачено компенсацію у розмірі 144850,50 грн, що підтверджено матеріалами справи (а.с.74)

Отже судом встановлено що, при звільненні позивачу не доплачено 130848,00 грн.

Стосовно стягнення середнього заробітку за затримку виплати зарплати при звільненні.

Стаття 117 КЗпП України встановлює, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституція України у статті 43 гарантує право на своєчасне одержання винагороди за працю. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідач порушив право позивача на отримання заробітної плати при звільненні у повному обсязі.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства. Згідно статті 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Позивач перебував у трудових відносинах з Відповідачем та при звільненні вчасно не отримав всі належні платежі.

Щодо розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Відповідно до абзаців першого, третього пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Позивача звільнено 28.12.2019, для обчислення розміру середньоденної заробітної плати, яка враховуватиметься для розрахунку виплати компенсації за час затримки розрахунку при звільненні заробітна плата, отримана за жовтень - листопад 2019 року.( а.с.34-35)

Згідно розрахункових листків жовтень-листопад 2019 року встановлено наступне:

за жовтень місяць позивачу нараховано - 44654,36 грн.+41780,49 грн. (винагорода д/в)

за листопад місяць позивачу нараховано 69674,21 грн. + 15944,48 грн. (винагорода д/в)

Підсумовуючи вищезазначене середньоденна заробітна плата, для складає:

(44654,36+41780,49+63194,21+15944,48 / 43 (робочі дні) = 3850,55 грн.

Суд не приймає посилання позивача, на п. 10 Порядку №100 згідно з яким у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. Оскільки даний пункт Порядку №100 втратив чинність, та стосувався лише тих випадків коли певний період за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата. В даному випадку мова йде про розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

З приводу позовних вимог, що стосуються стягнення з відповідача коштів за час затримки розрахунку при звільненні, то суд виходить із наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159).

Пунктами 1-3 Порядку № 159 передбачено, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із статтею 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відтак, вказаними нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак, суд встановив, що відповідачем при звільненні (28.12.2019) не виплачено позивачу всіх належних йому сум, що отримував позивач.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 зазначила, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

Велика Палата у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні службовця незалежно від того, чи позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум підлягають задоволенню у повному обсязі чи частково.

Крім того у вищевказаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Так, основною метою покладення на роботодавця відповідальності передбаченої статтею 117 КЗпП України є захист майнових прав працівника у зв`язку із його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне отримання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом для існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З матеріалів справи встановлено, що недоплачений розмір грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки становить 130848 грн. Визначаючись щодо розміру середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні колегія суддів бере до уваги, що позивач є менш захищеною по відношенню до відповідача стороною відносин публічної служби. Водночас у вказаних відносинах і позивач має діяти добросовісно щодо реалізації свої прав, а інтереси іншої сторони також мають бути враховані.

Так, з огляду на зазначені обставини справи та керуючись критерієм для зменшення розміру середнього заробітку, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було б передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за відповідні роки можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою забезпечення рівня свого життя.

У відповідності до даних розміщених на офіційному сайті Національного банку України, встановлено, що на дату звільнення позивача розмір облікової ставки НБУ становив 13,5 % річних.

Враховуючи суму недоотриманих коштів 130848 грн, 13,5 % річних від цієї суми становитиме 17664,48 грн. Отже, приблизний розмір майнових втрат працівника протягом одного року становить 17664,48 грн., а враховуючи загальний період затримки розрахунків (із 28.12.2019 по 08.06.2021 (дата рішення суду) 22612,51 грн.

Суд зазначає, що у 2020 році - 251 робочий день; у період з 01.01.2021 по 08.06.2021 106 робочих днів. Всього 357 днів.(за формулою [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / [Кількість днів]).

З огляду на зазначене суд приходить до висновку що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата у розмірі 22612,51 грн., яка розрахована із врахуванням періоду часу несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні та приблизного розміру майнових втрат в разі одержання кредиту для покриття несвоєчасно отриманих сум при звільненні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, суд відзначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись Конституцією України, статями 2,5-14,19-22,72-78,94,132-143,159-165,192-205,241-247,255,295-297, п.п.15.5 ч.1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (; місцезнаходження: Україна, 61002, Харківська обл., місто Харків, вул. Ярослава Мудрого, будинок 16) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені задовольнити частково.

Скасувати наказ Головного управління юстиції у Донецькій області від 25 листопада 2020 року №102/1 «Про внесення змін до наказу від 26 грудня 2019 року№4046/1 «Про звільнення ОСОБА_1 »».

Стягнути з Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (; місцезнаходження: Україна, 61002, Харківська обл., місто Харків, вул. Ярослава Мудрого, будинок 16) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з виплати компенсації за невикористані 150 днів відпустки в сумі 130848 (сто тридцять тисяч вісімсот сорок вісім) гривень.

Стягнути з Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (; місцезнаходження: Україна, 61002, Харківська обл., місто Харків, вул. Ярослава Мудрого, будинок 16) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 22 612 (двадцять дві тисячі шістсот дванадцять) гривень 51 (п`ятдесят одну) копійку.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений і підписаний 24 червня 2021 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв