Справа № 160/4221/21
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2021 року Справа № 160/4221/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, відповідача-2: секретаря Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області Шишкіна Юрія Володимировича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
22 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, з урахуванням уточнень від 11 травня 2021 року, до відповідача-1: Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, відповідача-2: секретаря Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області Шишкіна Юрія Володимировича, в якій просить:
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 12 січня 2021 року відбулося засідання четвертої сесії VІІІ скликання Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.
Позивач стверджує, що своєю бездіяльністю відповідачі порушили його законне право на своєчасний доступ до публічної інформації у формі відкритих даних, яке гарантоване Конституцією та законодавством України.
Крім того, право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а й право на своєчасність її отримання, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в її постанові від 19 березня 2019 року по справі № 800/369/17.
Ухвалою суду від 08 квітня 2021 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику учасників справи.
22 квітня 2021 року на адресу суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що у позовній заяві позивачем не зазначено чим саме зміст рішення четвертої сесії VIII скликання Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області № 97-04/VIII від 12.01.2021 року «Про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння і випасання худоби гр. ОСОБА_3 » стосується його прав, свобод, інтересів, та яким чином несвоєчасність оприлюднення зазначеного рішення порушує його права. Доводи позивача про порушення його прав є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу факту відсутності на веб-сайті зазначеного рішення, доводи не містять посилань на конкретні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси та свідчать про незгоду позивача із певними діями відповідачів, що не є тотожним порушенню прав, свобод чи інтересів.
Також 22 квітня 2021 року від відповідача-2 надійшов відзив на позов аналогічний змісту відзиву відповідача-1 де, крім іншого, зазначено, що у заявленому спорі позивач посилається на порушення його прав відсутністю оприлюднення певного рішення сільської ради, при цьому зазначене рішення жодним чином не стосується позивача та не оскаржується ним. Відповідач-2 також просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
23 квітня 2021 року через систему «Електронний суд» позивач надіслав до суду відповідь на відзив відповідача-1 та відповідь на відзив відповідача-2.
У відповідях на відзив позивач наголосив, що підставою його позову, з якою він пов`язує свої матеріально-правові вимоги, є невиконання відповідачем обов`язку оприлюднювати у формі відкритих даних інформацію відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України № 2939-УІ від 13.01.2011 р. "Про доступ до публічної інформації", в результаті чого в період часу з 12 по 22 січня 2021 року позивач не зміг зробити копію інформації у машиночитаному форматі придатному для автоматизованого оброблення інформаційними системами, яка була необхідна для подальшого використовування в своїх особистих цілях.
Також позивач додав, що предметом спору в даній справі є не поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникли в результаті противоправних рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, а доступ до публічної інформації у формі відкритих даних, якою володіє або повинен володіти її розпорядник.
17 червня 2021 року на адресу суду від представника відповідача-1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, з тих підстав, що ОСОБА_1 не є запитувачем інформації у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», а відповідно до статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» правом на оскарження невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону наділені тільки запитувачі інформації.
Розглянувши заявлене клопотання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, так як відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України суд встановив наступні обставини.
12.01.2021 р. на засіданні четвертої сесії VIII скликання Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області прийнято рішення № 97 - 04/VIII "Про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння і випасання худоби гр. ОСОБА_2 »
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
У Законі України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII) закріплено право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (стаття 5 Закону № 2657-XII).
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI), та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає цей Закон.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VІ від 13.01.2011 р. публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10-1 Закону України № 2939-VІ публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.
Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.
Публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення.
Будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов`язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.
Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 15 Закону України № 2939-VІ розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати: нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.
Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії, чи бездіяльності покладається на відповідача.
У розумінні ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відтак завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Суд звертає увагу, що з`ясування питання порушених прав, свобод чи інтересів позивачів передує розгляду питання щодо правомірності (законності) рішення, яке оскаржується. Відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивачів є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності такого рішення.
За відсутності бодай одного випадку реального порушення прав, свобод чи інтересів позивачів спірним рішенням відповідача, відсутніми є й підстави для задоволення позову.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі № 826/4406/16, від 15.08.2019 р. у справі № 1340/4630/18.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Позивачем в позовній заяві не наведено обґрунтувань та не надано суду доказів, що безпосередньо позивач зазнав втручання в свої права внаслідок несвоєчасного опублікування рішення відповідачами, та спричинення внаслідок цього суттєвого негативного впливу саме на позивача та завдання йому реальної шкоди.
Доводи позивача про порушення його прав, викладені в позові, є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу на його конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси.
Відповідно до частини 2. ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник