Справа № 360/2289/21
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

25 червня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2289/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.04.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у відмові у підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві всіх необхідних документів для призначення ОСОБА_1 пенсії у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в редакції від 4 липня 2002 року, зокрема, розрахунку вислуги років для призначення пенсії, грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення за останні 24 місяці перед звільненням;

- зобов`язати відповідача підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документи для призначення пенсії ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, в редакції від 4 липня 2002 року, зокрема, розрахунок вислуги років для призначення пенсії, грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення за останні 24 місяці перед звільненням.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

Позивач 01.09.1993 завершив службу в органах внутрішніх справ на посаді заступника Управління пожежної безпеки УВС Луганської обласної державної адміністрації у званні капітана внутрішньої служби.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача стаж служби ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на момент звільнення становив: 1976-1978 служба в Радянській Армії; 1979-1984 навчання у вищому учбовому закладі з присвоєнням звання «молодший лейтенант Збройних Сил»; 1984-1985 держслужба у Ворошиловградському обласному виконавчому комітеті; 1985-1993 служба в органах внутрішніх справ.

Оскільки у позивача наявний відповідний стаж для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в редакції від 4 липня 2002 року, він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 13.12.2019 із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом № 2600-0213-8/14000 від 12.02.2020 повідомило, що згідно із Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом 2262, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової адміністрації України, Державного департаменту України з питань виконання покарань.

24.12.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві необхідні документи для переведення його на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідач листами № ВДЗ/12 від 12.02.2021 та № ВДЗ/46 від 17.02.2021 повідомив, що у зв`язку із захопленням в травні 2014 року адміністративної будівлі ГУМВС України у Луганській області разом із усією службовою документацією та архівом ГУМВСУ незаконними озброєними формуваннями так званої «ЛНР», за місцем тимчасової дислокації ліквідаційної комісії ГУМВСУ у Луганській області в м. Сєвєродонецьк відсутня будь-яка інформація про проходження ОСОБА_1 служби в органах внутрішніх справ, у зв`язку з чим у ліквідаційної комісії ГУ МВСУ у Луганській області немає можливості скласти розрахунок вислуги років для призначення пенсії, виготовити грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення за останні 24 місяці перед звільненням, що необхідні для призначення пенсії, або ж підтвердити інформацію про проходження служби ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ, яка викладена в додатках до заяви.

Позивач вважає, що відповідач вчинив протиправні дії, які полягають у відмові у підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві всіх необхідних документів для призначення позивачу пенсії у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в редакції від 4 липня 2002 року, зокрема, розрахунку вислуги років для призначення пенсії, грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення за останні 24 місяці перед звільненням, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 05.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії 17.05.2021 надійшов відзив на позовну заяву (арк. спр. 35-41), в якому відповідач заперечував проти позовних вимог з огляду на наступне.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №129 від 25 лютого 2019 року "Про визначення в Міністерстві внутрішніх справ України уповноваженого структурного підрозділу з підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення (перерахунку) пенсій" визначено в Міністерстві внутрішніх справ України уповноваженим структурним підрозділом з підготовки та подання до органів Пенсійного Фонду України документів для призначення (перерахунку) пенсій Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України з покладенням таких функцій на управління координації пенсійних та соціально-гуманітарних питань цього Департаменту.

Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності безпосередньо підпорядковується державному секретареві Міністерства внутрішніх справ України.

До основних завдань та функцій Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності, зокрема, відноситься:

- організовує та координує роботу в апараті МВС, територіальний органах і підрозділах системи МВС з оформлення документів для призначена (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- оформляє та подає до територіальних органів Пенсійного фон України документи для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- спільно з Департаментом фінансово-облікової політики МВС готує довідки про розмір грошового забезпечення для призначення (перерахунку) пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

За таких умов, на думку відповідача, юридична установа ГУМВСУ у Луганській області станом на 24.12.2020 у відповідності до пункту 1 Порядку № 3-1 позбавлена будь яких повноважень щодо підготовки та направлення до Пенсійного фонду України всіх необхідних документів для призначення пенсій у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» колишнім працівникам ОВС.

04.01.2021 на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_1 від 24.12.2020, в якій позивач вимагав підготувати та направити до ГУПФУ в м. Києві необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262.

12.01.2021 листом ГУМВСУ у Луганській області № ВДЗ/ІЗ заява ОСОБА_1 від 24.12.2020 з додатками була спрямована до уповноваженого органу а саме до ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області» за належністю.

В свою чергу листом ГУМВСУ у Луганській області від 12.01.2021 № ВДЗ/12 позивач був повідомлений про те, що його заява від 24.12.2020 з додатками була спрямована до уповноваженого органу а саме до ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області» для вирішення питання по суті заяви.

При цьому слід зазначити, що відповідачем будь-якого рішення щодо відмови позивачу у направленні документів до ПФУ для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до Закону № 2262 не приймалося.

Таким чином, відповідач вважає вимоги позивача в частині визнання протиправними дії відповідача, які полягають у відмові у підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві всіх необхідних документів для призначення ОСОБА_1 пенсії у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» необґрунтованими.

Щодо вимог позивача скласти розрахунок вислуги років для призначення пенсії, та надати грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення за останні 24 місяці перед звільненням відповідач зазначив таке.

Частиною 1 статті 17-2 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Згідно Постанови КМУ від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутність трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (військова служба може підтверджуватися військовим квитком, довідкою військового комісаріату, військових частин і установ системи Мінооброни, час навчання у вищих навчальних закладах може підтверджуватися дипломом, посвідченням, свідоцтвом а також довідками та іншими документами, що надані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання тощо).

Таким чином, для розрахунку вислуги років при призначенні пенсії за вислугу років по лінії МВС України необхідна особова справа (послужний список) витяги з наказів, документи про освіту, військовий квиток, трудова книжка тощо.

На теперішній час службова документація співробітників ГУМВСУ у Луганській області, у тому числі і особові справи, знаходяться в адміністративній будівлі ГУМВСУ у Луганській області у місті Луганську, яка нині захоплена незаконними збройними формуваннями так званої «ЛНР» та перебуває не непідконтрольній Україні території.

В свою чергу, за тимчасовою дислокацією ГУМВСУ у Луганській області у місті Сєвєродонецьку особова справа та документи, які можуть слугувати підтвердженням окремих періодів, що можуть бути зараховані до вислуги років для призначення пенсії по лінії МВС ОСОБА_1 , відсутні.

Також відповідач звертає увагу суду, що позивачем, як до позовної заяви, так і до заяви від 24.12.2020, у якій позивач вимагав підготувати та направити до ГУПФУ в м. Києві необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262, у якості додаткових документів на підтвердження проходження служби у певний період на певних посадах надано довідку № 6/4-2885 від 27.06.2019, довідки про заробітну плату для призначення пенсії № 01-4111/24 від 08.08.2019 та № 01-4112/24 від 08.08.2019, які були видані незаконно створеним на тимчасово окупованій території Луганської області «Министерством внутренних дел ЛНР» та «Министерством черезвычайних ситуаций и ликвидации стихийних бедствий ЛНР» .

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Зазначені обставини унеможливлюють скласти розрахунок вислуги років для призначення пенсії, та надати грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення за останні 24 місяці перед звільненням для призначення пенсії ОСОБА_1 а відомості які надані позивачем незаконними формуваннями є неналежними доказами.

Позивачем до позову надано копію листа Департаменту персоналу МВС України від 15.02.2021 № Г-3332/22, згідно з яким уповноваженим органом у розумінні порядку № 3-1, було розглянуто звернення позивача щодо подання до ГУПФУ в м. Києві документів для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років.

Згідно зазначеного листа Департаменту персоналу МВС України позивачу було відмовлено у підготовці та направленні до ПФУ документів для призначення пенсії за вислугу років.

Підставою прийняття зазначеного рішення згідно листа МВС України було те, що на час звільнення позивача з ОВС останній не набув права на призначення пенсії за Законом № 2262, а саме на час звільнення позивача його вислуга складала менше 20 років, не досяг 45- річного віку та не мав 25 років страхового стажу (загального трудового стажу).

З урахуванням викладених обставин відповідач вважає вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими й такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджено копіями паспорту громадянина України, картки фізичної особи платника податків (арк. спр. 7,8).

В межах спірних правовідносин, у грудні 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262.

На своє звернення позивач отримав лист від 12.02.2020 № 2600-0213-8/1400, у якому повідомлено, що згідно із Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262-12, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової адміністрації України, Державного департаменту України з питань виконання покарань (арк. спр. 22).

24.12.2020 позивач звернувся до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області із заявою, в якій просив підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві необхідні документи для переведення ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (арк. спр. 54-57).

Листами від 12.01.2021 № ВДЗ/12 та від 17.02.2021 № ВДЗ/46 відповідач повідомив, що у зв`язку із захопленням в травні 2014 року адміністративної будівлі ГУ МВС України у Луганській області разом із усією службовою документацією та архівом ГУМВСУ незаконними озброєними формуваннями так званої «ЛНР», за місцем тимчасової дислокації ліквідаційної комісії ГУМВСУ у Луганській області в м. Сєвєродонецьк відсутня будь-яка інформація про проходження ОСОБА_1 служби в органах внутрішніх справ, у зв`язку з чим у ліквідаційной комісії ГУ МВСУ у Луганській області немає можливості скласти розрахунок вислуги років для призначення пенсії, виготовити грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення за останні 24 місяці перед звільненням, що необхідні для призначення пенсії, або ж підтвердити інформацію про проходження служби ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ, яка викладена в додатках до заяви (арк. спр. 24,25,46,52-53).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до преамбули Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).

Відповідно до пунктів 1, 12 Порядку № 3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені п. 6 цього Порядку.

Саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу ПФУ або відмовити у такому поданні.

Тобто, у разі відсутності в особи достатньої вислуги років, правомірною є відмова у направленні до органу, що призначає пенсію відповідних документів, які необхідні для призначення пенсії за вислугу років.

Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.11.2018 по справі № 537/1980/16-а.

З матеріалів справи вбачається, що 24.12.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві необхідні документи для переведення його на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідач розглянув заяву позивача в порядку Закону України «Про звернення громадян» та, встановивши, що для розрахунку вислуги років недостатньо документів, надав відповідь листами від 12.01.2021 № ВДЗ/12 від 17.02.2021 № ВДЗ/46 (арк. спр. 46, 52-53).

При цьому, як установлено судом, відповідачем взагалі не здійснювався обрахунок вислуги позивача на підставі наданих документів, хоча здійснення такого обрахунку відноситься до компетенції відповідача, та, відповідно, не вирішувалося питання про наявність/відсутність необхідної вислуги років для направлення подання до органу пенсійного фонду.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Закон № 2262).

Відповідно до вимог частини першої статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Так, відповідно до пункту «б» статті 12 Закону №2262 в редакції, що діяла на час виникнення у позивача права на пенсію, право на пенсію за вислугу років мали особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45- річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених зі служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Незалежно від підстав та часу звільнення, правом на призначення пенсії за вислугу років користувалися перелічені в ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи (військовослужбовці), які досягли на час звернення за призначенням пенсії 45-річного віку (до набрання чинності Законом України від 04 квітня 2006 року № 3591-IV) та мали загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Отже, на думку суду, застосуванню підлягає Закон № 2262 в редакції, чинній на момент виникнення права на призначення пенсії, а не в редакції, чинній на момент призначення пенсії.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 у справі № 554/2032/17, від 11 листопада 2020 у справі №335/12396/13-а.

Станом на час досягнення позивачем 45 років (27 травня 2003 року) діяла редакція пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка давала позивачу право на призначення пенсії за вислугою років незалежно від підстав та часу звільнення, отже подальші зміни в законодавстві не можуть позбавити позивача права на пенсійне забезпечення за умови дотримання інших обов`язкових показників.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 цього Закону до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Відповідно до статті 171 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (постанова від 17.07.1992р. №393).

Підпункт «в» пункту 3 Постанови № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах, крім іншого, один місяць служби за півтора місяці: у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону № 2262-ХІІ, при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення. Частиною 1 ст. 17-2 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Частиною 2 ст. 17-2 Закону № 2262-ХІІ визначено, що перелік документів, що підтверджують окремі періоди військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3.1.2 наказу МВС України від 25.06.2013 року № 611 «Про окремі питання організації роботи із соціальних виплат в органах внутрішніх справ», для підготовки розрахунку вислуги років на пенсію попередньо перевіряються дані про проходження служби, уточняються і підтверджуються періоди, які підлягають зарахуванню на пільгових умовах, після чого складається розрахунок вислуги років, який погоджується з уповноваженим структурним підрозділом і доводиться до відома особи, якій оформлюється пенсія.

Разом з тим, згідно Постанови КМУ від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутність трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (військова служба може підтверджуватися військовим квитком, довідкою військового комісаріату, військових частин і установ системи Міноборони, час навчання у вищих навчальних закладах може підтверджуватися дипломом, посвідченням, свідоцтвом а також довідками та іншими документами, що надані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання тощо).

Трудова книжка НОМЕР_2 від 01.10.1975 на ім`я ОСОБА_1 містить записи щодо служби позивача в Радянській Армії з 22.11.1976 по 30.11.1978 та про проходження служби в органах внутрішніх справ МВС України безперервно 8 років 02 місяці 20 днів, наказ № 296 від 08.09.1993 (арк. спр. 17-20).

Військова служба позивача також підтверджується військовим квитком НОМЕР_3 (арк. спр. 12-13).

Крім того, позивачем надано довідку від 27.06.2019 № 6-4-2885, яка видана управлінням по роботі з особовим складом Міністерства внутрішніх справ так званої "Луганской народной республики", згідно з якою підтверджується служба позивача в органах внутрішніх справ у період з 11.06.1985 по 01.09.1993 (арк. спр. 21).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Також суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з підстави знаходження підтверджуючих первинних документів на окупованій території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд також зазначає, що чинним законодавством України не встановлено прямої заборони на використання документів, виданих підприємствами, які тепер перебувають на тимчасово неконтрольованій території України. Крім того, положенням частини 3 статті 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено право відповідача на проведення перевірки. Разом з цим, за вимогами законодавства, неможливість проведення перевірки не ставить в залежність особу, щодо якої розглядається питання про призначення пенсії, оскільки це не є підставою для відмови у зарахуванні стажу і призначення пенсії.

Посилання відповідача на те, що підприємства, які видали позивачу довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії позивачу, розміщені на тимчасово окупованій території України, суд не приймає, оскільки відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного права на пенсійне забезпечення.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду по справі № 175/4336/16-а від 28 серпня 2018 року та по справі № 172/718/17 від 27 лютого 2018 року.

З наведених підстав суд вважає, що відповідачем неправомірно не взято до уваги інформацію, що міститься в архівній довідці, наданій позивачем для підтвердження наявного стажу, що видана установою «Луганской народной республики».

Суд зауважує, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що для розрахунку вислуги років при призначенні пенсії за вислугу років по лінії МВС України необхідна особова справа (послужний список), витяги з наказів, документи про освіту, військовий квиток, трудова книжка тощо.

Разом з тим, розглядаючи заяву позивача від 24.12.2020 про підготовку та направлення документів до пенсійного органу, відповідачем не взято до уваги надані відповідачем копії трудової книжки, військового квитка, диплому, довідки від 27.06.2019, а також копії довідок про заробітну плату від 08.08.2019 № 01-4111/24.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах Клас та інші проти Німеччини, Фадєєва проти Росії, Єрузалем проти Австрії Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 211/5254/16-а (провадження № К/9901/5537/17), від 20 грудня 2018 року у справі № 132/3485/16-а (провадження №К/9901/44939/18).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідач, як уповноважений орган, здійснив неналежний розгляд заяви позивача, не взявши до уваги інформацію, наявну в документах, наданих позивачем, тому, зважаючи на обставини справи, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог з метою ефективного захисту порушеного права позивача, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.12.2020 та зобов`язати відповідача повторно розглянути зазначену заяви з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

Решта позовних вимог не належать до задоволення внаслідок неправильно обраного способу захисту порушеного права.

Відтак, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з обранням належного способу захисту порушеного права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

При зверненні до суду із позовом, позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн відповідно до квитанції № 8681 від 28.04.2021 (арк. спр. 9).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною восьмою статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, хоча позов і задовольняється частково, зважаючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача повністю.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії (, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, 16) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.12.2020 про підготовку та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документів для переведення на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.12.2020 про підготовку та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документів для переведення на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Свергун