Справа № 260/3706/20
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Ужгород№ 260/3706/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Ватлін Т.В.

за участі представників

позивача: Бішко А.А.

відповідача: Романюк Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 15 червня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення. Рішення в повному обсязі складено 25 червня 2021 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою (а.с.1-14) до Закарпатської обласної прокуратури (далі відповідач, Закарпатська обласна прокуратура), яким просить визнати протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури (прокуратури Закарпатської області), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті заробітної плати ОСОБА_1 з 26.03.2020 року, в порядку та в розмірах передбачених статтею 81 Законом України "Про прокуратуру"; зобов`язати Закарпатську обласну прокуратуру (прокуратуру Закарпатської області) провести перерахунок заробітної плати ОСОБА_2 з 26.03.2020 року (за 4 робочих дні) по жовтень 2020 року включно в сумі 426321 грн. відповідно до ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", а також виплатити на зарплатний картковий рахунок позивача кошти, з урахуванням раніше здійснених виплат та відрахуванням податків й інших обов`язкових платежів; зобов`язати Закарпатську обласну прокуратуру у подальшому виплачувати заробітну плату відповідно до ст. 81 Закону України "Про прокуратуру".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з положенням Закону України від 19.09.2019 року № 113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", наказу Генерального прокурора від 03.09.2020 року № 410 "Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур" та наказу Генерального прокурора від 08.09.2020 року № 414 "Про день початку роботи обласних прокуратур" з 11.09.2020 року припинено функціонування прокуратури Закарпатської області та розпочала роботу Закарпатська обласна прокуратура.

Згідно наказу керівника Закарпатської обласної прокуратури № 76к від 11.09.2020 року позивачу тимчасово визначене робоче місце у відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Закарпатської обласної прокуратури.

01.10.2020 року позивач звернувся до відповідача із запитом щодо повідомлення на підставі яких нормативно правових актів, законів здійснювалось нарахування йому заробітної плати за вересень 2020 року, розмір заробітної плати за вказаний період із зазначенням складових заробітної плати оклад, надбавки, премії, надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи тощо. Також на підставі яких нормативно правових актів здійснювалось нарахування йому заробітної плати в період з квітня 2019 року по вересень 2020 року із зазначенням складових заробітної плати оклад, надбавки, премії, надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи тощо.

Листом відповідача від 07.10.2020 року за № 27-67вих20 позивачу надано розрахункові листи про нараховану та виплачену йому заробітну плату за видами виплат за вказаний період. Так, позивача повідомлено, що абз. 3 п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 19.09.2019 року за № 112-113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" передбачено, що за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та на зазначений період оплата праці працівників регіональних, місцевих прокуратур здійснюється відповідно до постанови КМУ від 31.05.2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

Разом з тим, з отриманої на запит позивача відповіді Закарпатської обласної прокуратури за № 27-64вих20 від 07.10.2020 року встановлено, що реєстраційні дії в частині зміни повного найменування юридичної особи (а саме - з прокуратури Закарпатської області на регіональну прокуратуру) не здійснювалось. Рішення, пов`язані з забезпеченням початку роботи регіональної прокуратури, не приймались. Таким чином, до 11.09.2020 року діяла прокуратура Закарпатської області. Враховуючи, що регіональної прокуратури у порядку передбаченому чинним законодавством створено не було, оплата праці працівників якої повинна здійснюватись відповідно до постанови КМУ та ч. 1 ст. 10 Закону України "Про прокуратуру", у тому числі рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року № 6-р(ІІ) 2020 підстави для не нарахування заробітної плати з 26.03.2020 року, в порядку та розмірах передбачених ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" були відсутні.

Водночас позивач зауважує, що 26.03.2020 року рішенням Конституційного Суду України у справі № 6-р/2020 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, окреме положення пункту 26 розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.81 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ від 14.10.2014 року із змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), а відповідно, вказане положення втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України, тобто з 26.03.2020 року.

Також, вважає такими, що порушують положення ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 131-1 Основного Закону України, є дискримінаційними та порушують права прокурорів на забезпечення належних умовах праці норму п. 3 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", в частині, яка передбачає, що до дня початку роботи обласних прокуратур, окружних прокуратур, їх повноваження здійснюють відповідно регіональні прокуратури, місцеві прокуратури та на зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

На думку позивача, дії Закарпатської обласної прокуратури (прокуратури Закарпатської області) є протиправними, правова позиція пов`язана з відмовою виплачувати грошове забезпечення у розмірі, встановленому ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" - суперечать нормам діючого законодавства правовим висновкам Верховного Суду, рішенню Конституційного Суду України від 26.03.2020 року № 6-рп (ІІ)2020 висловленим у подібних спорах.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву (лист Закарпатської обласної прокуратури від 04.12.2020 року за № 15-1117-20, а.с.42-45), згідно якого заперечує проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що положення п. 26 розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ від 14.10.2014 року із змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення та порядок виконання цього Рішення підлягає застосуванню з дня його ухвалення.

При цьому, Законом України від 19.09.2019 року № 113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", який набрав чинності 25.09.2019 року запроваджено реформування системи органів прокуратури. П. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 113 передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у регіональних прокуратурах чи місцевих прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в обласних прокуратурах чи окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Однак, ОСОБА_1 не проходив атестацію прокурорів регіональних прокуратур, тому останній (за відсутності успішного результату проходження ним атестації до Закарпатської обласної прокуратури) не переведений та на посаду прокурора не призначений. Разом з тим, йому з 11.09.2020 року згідно з наказом № 76к від 11.09.2020 року у відділі обласної прокуратури тимчасово визначено робоче місце.

Враховуючи наведене, Закарпатська обласна прокуратура діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а відтак вважає, що підстави для перерахунку заробітної плати ОСОБА_1 з 26.03.2020 року по жовтень 2020 року відсутні.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року (а.с.25-26) відкрито провадження у адміністративній справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 27.11.2020 року (а.с.33-34) задоволено клопотання Закарпатської обласної прокуратури про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, в зв`язку з чим призначено підготовче судове засідання 17.12.2020 року (підготовче судове засідання 17.12.2020 року не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному (довідка від 17.12.2020 року, а.с.49).

Ухвалою суду від 19.01.2021 року (а.с.58-59) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, додатково зазначивши про те, що рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року № 6-р(ІІ)2020 надано оцінку правомірності застосування постанов Кабінету Міністрів України щодо заробітної плати прокурора. Крім того, посилається на ту обставину, що він працював і працює на посаді прокурора відділу обласної прокуратури (яка фактично тільки змінила назву з прокуратури Закарпатської області на Закарпатську обласну прокуратуру), рішення про його звільнення не приймалось, відтак, позивач являється діючим працівником органів прокуратури України, а відповідно до ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила з мотивів, що викладені у наданому відзиві.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, наказом в. о. прокурора Закарпатської області від 19.12.2019 року № 955к (а.с.15) ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області, звільнивши його з посади старшого слідчого слідчого відділу прокуратури області.

Наказом керівника Закарпатської обласної прокуратури від 11.09.2020 року № 76к (а.с.16) прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області Бішко А.А. посаду якого ліквідовано наказом Генерального прокурора від 08.09.2020 року № 46ш, тимчасово визначити робоче місце у відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Закарпатської обласної прокуратури за адресою: м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а.

Не погоджуючись із діями відповідача з приводу здійснення нарахування йому заробітної плати у період з 26.03.2020 року по жовтень 2020 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" від 31.05.2012 року № 505 замість положень Закону України "Про прокуратуру", позивач звернувся до суду із даним позовом про визнання таких дій протиправними.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-УІІ набрав чинності 15.07.2015 року, крім статті 12 (місцеві прокуратури) та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набрали чинності з 15.12.2015 року (абзац 3 п.1 розд. XII "Прикінцеві положення"). З набранням чинності Законом № 1697-VІІ втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ 1991 року, крім, зокрема, ч. 1 ст. 49, яка втрачає чинність з 15.12.2015 року (п. 3 розд. XII "Прикінцеві положення").

Згідно статті 12 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (Закон № 1697-VII) у системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону. За приписами ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-УІІ заробітна плата прокурорів регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за вислугу років; виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Законом України № 1697-УІІ визначено нові розміри посадових окладів працівників органів прокуратури. Частиною 3 ст. 81 Закону передбачалось, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених Законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат (в подальшому розмір окладу змінювався). Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом прокурора регіональної прокуратури - 1,2. В подальшому з 01.01.2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII, яким внесені зміни до ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" та визначено, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а в подальшому посадовий оклад був збільшений до 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (Закон № 113-IX від 19.09.2019 року).

Відповідно до пункту 13 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII Кабінету Міністрів України доручено у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом. Кабінетом Міністрів України на виконання приведених приписів не приведено нормативно-правові акти у відповідність до цього Закону.

Після прийняття Закону України 14.10.2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру" були прийняті Закон України від 28.12.2014 року № 80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та Закон України від 28.12.2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Так, Законом № 79-VIII доповнений розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України , зокрема, пункт 26, який передбачив, що норми і положення ст. 81 Закону України від 14.10.2014 року "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 9 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Аналогічні норми містить ч.2 ст. 8 Закону України "Про оплату праці". Згідно ст.13 зазначеного Закону оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Згідно п. п. 1, 18 ст. 2 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджет - це план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються відповідно органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду; головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до ст.22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень. За змістом ст. 22 Бюджетного кодексу України бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головний розпорядник бюджетних коштів, згідно з ч. 5 п. 7 ст. 22 Бюджетного кодексу України, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі. Видатки та кредитування Державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про Державний бюджет України на конкретні цілі, пов`язані з реалізацією програм та заходів згідно із ст.87 цього Кодексу (ч. 1 ст. 30 Бюджетного кодексу України).

Згідно з частинами 1 та 2 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

За приписами ст. 89 Закону України "Про прокуратуру" функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України. Згідно статті 90 вказаного Закону фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" норми і положення, зокрема, ст.81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Законами України про Державний бюджет України на 2015 рік та подальші періоди видатки на реалізацію положень ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" не передбачались, з часу набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" розміри окладів працівників органів прокуратури регулювалися постановами Кабінету Міністрів України та Законами України про Державний бюджет України, тому відповідач не мав правових підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Ст. 95 Конституції України передбачено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Органи прокуратури здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених законами про Державний бюджет України на відповідний рік. Дія закону про Державний бюджет України обмежена календарним роком, особливістю цього закону є і те, що при здійсненні бюджетного процесу нормативно-правові акти застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать його положенням.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати в іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

Тому дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати виходячи з окладів прокурорів, які вказані у ст. 81 Закону № 1697-VІІ, у спірний період - не можуть бути визнані протиправними, оскільки вони відповідали вимогам нормативно-правових актів, які були чинними.

В той же час, Законом України № 113-ІХ від 19.09.2019 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", який набрав чинності 25.05.2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури та внесені зміни до Закону України "Про прокуратуру" 1697-VІІ від 14.10.2014 року, зокрема, замість системи органів прокуратури, яка складається з Генеральної прокуратури України, регіональних та місцевих прокуратур, після проведення атестації прокурорів передбачено побудову нової структури: Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (ст. 7 Закону № 1697-VІІ ), ст. 15 Закону "Про прокуратуру" визначено виключний перелік посад в обласних та окружних прокуратурах.

Відповідно до п.3 розділу ІІ "При кінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Таким чином, до початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, оплата праці прокурорів здійснюється в порядку, встановленому КМУ. Такий порядок був викладений саме в постанові Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (далі - Постанова №505).

Норма пункту 3 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ є діючою та не визнана неконституційною.

При цьому, Законом № 113-IX не передбачено окремих дій (рішень) щодо утворення Офісу Генерального прокурора чи обласних прокуратур, натомість Законом встановлено процедуру визначення дня початку їх діяльності шляхом публікації відповідного рішення Генеральним прокурором у газеті "Голос України".

Наказом Генерального прокурора від 03.09.2020 року № 410 "Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур" перейменовано юридичну особу "Прокуратура Закарпатської області" в "Закарпатську обласну прокуратуру" без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Також, встановлено, що наказ № 410 від 03.09.2020 року набирає чинності з дня початку роботи обласних прокуратур відповідно до рішення Генерального прокурора, прийнятого в порядку, визначеному пунктом 4 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 року № 113-IX.

Наказом Генерального прокурора від 08.09.2020 року № 414 "Про день початку роботи обласних прокуратур" 11.09.2020 року визначено днем початку роботи обласних прокуратур, у тому числі Закарпатської обласної прокуратури.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань прокуратура Закарпатської області перейменована у Закарпатську обласну прокурату.

Наказом Генерального прокурора № 45-ш від 19.08.2020 року встановлено граничну штатну чисельність обласних прокуратур та спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних прокуратур) та наказом Генерального прокурора № 46ш від 08.09.2020 року затверджено структуру та штатну чисельність, в тому числі, апарату Закарпатської обласної прокуратури, яким передбачено скорочення посади, яку обіймав позивач.

Вищевказаний наказ набирає чинності з дня початку роботи обласних прокуратур відповідно до рішення Генерального прокурора, прийнятого в порядку, визначеному пунктом 4 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 року № 113-IX.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із твердженнями відповідача, що після 11.09.2020 року, з початку роботи Закарпатської обласної прокуратури, позивач, у зв`язку із відсутністю рішення про успішне проходження атестації прокурором, не переведений до штату обласної прокуратури.

У свою чергу, ст. 29 КЗпП України покладено на власника або уповноважений ним орган обов`язок визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами.

На виконання вимог ст. 29 КЗпП України керівником Закарпатської обласної прокуратури видано наказ від 11.09.2020 року № 76к, яким прокурору відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області Бішко А.А., посаду якого ліквідовано наказом Генерального прокурора від 08.09.2020 року № 46ш, тимчасово визначено робоче місце у відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Закарпатської обласної прокуратури.

Таким чином, позивач у спірний період (з 11.09.2020 року по жовтень 2020 року) не мав статусу прокурора обласної прокуратури та відповідно на нього не поширювалося положення норм ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" щодо розмірів посадових окладів прокурора окружної прокуратури. Питання оплати праці таких прокурорів визначались ч.1 ст.49 Закону №1697-VII, а розміри їх посадових окладів були встановлені Постановою Кабінету Міністрів України.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Щодо доводів позивача, стосовно протиправності не нарахування йому заробітної плати у розмірі, визначеному ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", з огляду на прийняте Конституційним Судом України рішення від 26.03.2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18), то суд зауважує наступне.

26.03.2020 року Конституційний Суд України прийняв рішення у справі № 6-р/2020, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом другим резолютивної частини рішення встановлено, що положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції України та ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Зі змісту наведеної норми слідує, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням. У рішенні від 09.02.1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційним Судом України в рішенні № 6-р/2020 від 26.03.2020 року прямо вказано про втрату чинності положеннями закону саме з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 26.03.2020 року, при цьому, як вже встановлено судом, позивач не займав посаду прокурора обласної або окружної прокуратури.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

У рішенні від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський Суд з прав людини наголосив, що "...суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 1.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001 року)."

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами у справі є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність дій щодо нарахування позивачеві заробітної плати, що встановлено в судовому засіданні та підтверджено належними та допустимими доказами, відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити

У відповідності до ч. 5 ст. 139 КАС України та в зв`язку з відсутністю судових витрат відповідача суб`єкта владних повноважень, судові витрати не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 73, 75, 77, 205, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатської обласної прокуратури (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а код 02909967) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Рейті