Справа № 806/2336/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2336/18

Головуючий у 1-й інстанції: Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

25 червня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Офісу великих платників податків ДПС до Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" про стягнення 1188750,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2018 року Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод", у якому просив стягнути з відповідача частину чистого прибутку (доходу), суму якого він самостійно визначив у розмірі 1188750,00 грн., з рахунків у банках, що обслуговують платника.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.06.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 зупинено провадження в даній справі.

31.12.2020 до суду надійшла заява позивача про відмову від позову у зв`язку із погашенням заявленої суми боргу у повному обсязі, що підтверджується інтегрованою карткою платника податку.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 31.12.2020 поновлено провадження у даній справі, здійснено заміну позивача - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на його правонаступника - Офіс великих платників податків ДПС.

Вирішено продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 31.12.2020 року частково задоволено заяву позивача.

Зокрема, судом закрито провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 189, п. 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 238 КАС України.

В частині вимог щодо стягнення з Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" сплаченого за подання позовної заяви судового збору, відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду в частині відмовлених вимог, оскаржив його в апеляційному порядку.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, колегія суддів, вивчивши доводи апеляційної скарги в призмі норм чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини, дійшла наступних висновків.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відмова позивача від позову не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, а тому слід прийняти відмову від позову та закрити провадження у справі.

Щодо питання про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, яке є предметом апеляційного оскарження у даній справі, суд першої інстанції, вирішуючи останнє, виходив з того, що положення ст. 140 КАС України підлягають застосуванню в комплексі з положеннями ч. 2 ст. 139 вказаного Кодексу, згідно з якою при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Так, суд першої інстанції, врахувавши, що матеріали справи доказів понесення позивачем витрат пов`язаних із залученням свідків та/або проведенням експертиз у даній справі не містять, дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 17831,25 грн, сплаченого під час звернення до суду з позовом, не підлягають стягненню з Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод".

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Судова колегія зауважує, що КАС України містить спеціальні норми, які регулюють питання розподілу витрат у разі відмови позивача від позову (стаття 140 КАС України), а також повернення судового збору (стаття 142 КАС України).

За приписами ст. 142 КАС України, які кореспондують норми частин третьої, четвертої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У разі вирішення справи шляхом примирення, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Водночас відповідно до ст. 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Як вже зазначено вище, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача суму сплаченого за подання позовної заяви судового збору, ґрунтується на нормі ч. 2 ст. 139 КАС України, згідно з якою при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

При цьому, судова колегія зауважує, що надаючи оцінку обставинам та умовам, які призвели до відмови позивача від позову, суд першої інстанції не врахував, що ст. 139 КАС України є загальною для вирішення питання розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи по суті та задоволенні позову.

В даному випадку, слід звернути увагу, що положення статей 140 та 142 КАС України у порівнянні із ч.ч. 1 та 2 ст. 139 КАС України не конкретизують та не ставлять в залежність можливість отримання відшкодування понесених судових витрат від приналежності позивача до певного суб`єктного складу, чи то позивачем є фізична особа, юридична особа чи суб`єкт владних повноважень. Приналежність до такого складу та вид понесених витрат, не мають впливу на вирішення цього питання відповідно до наведених норм. Наведені норми мають різний предмет регулювання, правову природу виникнення та застосування.

Разом з тим, ст. 140 КАС України встановлює спеціальне та відмінне у співвідношенні з нормами ст. 142 КАС України та ст. 7 Закону України «Про судовий збір» правило, згідно з яким якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача. Тобто, якщо позивач відмовляється від позову з будь - яких інших причин, що є наслідком закриття провадження у справі (крім випадку задоволення його вимог відповідачем після подання позовної заяви), то в такому випадку позивачу підлягає повернення лише п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В той же час, коли відмова позивача від позову обумовлена задоволенням позовних вимог відповідачем після подання позовної заяви, тоді застосовуються правила розподілу судових витрат відповідно до статті 140 КАС України.

Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що частина перша статті 142 КАС України стосується повернення судового збору позивачу з відповідного бюджету у зв`язку із відмовою позивача від позову. Ця норма не пов`язана зі статтями 139, 140 КАС України, оскільки не регулює питання стягнення з однієї сторони на користь іншої судового збору в порядку розподілу судових витрат.

Варто зауважити, що питання повернення судового збору та розподілу судових витрат мають різну правову природу, не є пов`язаними, а підстави та порядок їх застосування регулюються по-різному. Зокрема, частина перша статті 142 КАС України може бути застосована у тому випадку, коли має місце відмова позивача від позову, що не пов`язана із задоволенням його відповідачем після подання позовної заяви, оскільки у такому випадку розподіл судових витрат згідно частини першої статті 140 КАС України не здійснюється.

Як встановлено судом, у цій справі суд першої інстанції закрив провадження у справі, задовольнивши заяву позивача про відмову від позову у зв`язку з погашенням відповідачем заявленої суми боргу у повному обсязі, а тому цілком обґрунтованим є покладення на відповідача обов`язку відшкодувати понесені позивачем витрати як міра відповідальності за поведінку, яка змусила позивача вирішувати спір у судовому порядку.

Отже, аналіз наведеного правового регулювання та тлумачення статей 139, 140 КАС України у їх взаємозв`язку, з урахуванням наведених обставин справи, дають підстави для висновку про те, що за наявності відповідної заяви, всі понесені позивачем у цій справі та документально підтверджені судові витрати підлягають присудженню на його користь.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.02.2020 року у справі №260/1378/18 та у постанові від 03.02.2021 року у справі №200/6826/20-а.

Відтак, судова колегія доходить до переконання, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що судом першої інстанції при розгляді питання про відшкодування понесених позивачем витрат на сплату судового збору, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно положень статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення питання про відшкодування понесених позивачем судових витрат при поданні позовної заяви, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в частині відмовлених вимог заяви Офісу великих платників податків ДПС з прийняттям нового рішення в цій частині про задоволення заяви Офісу великих платників податків ДПС про витрат по сплаті судового збору з Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" в розмірі 17 831,25 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС задовольнити повністю.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Офісу великих платників податків ДПС до Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" про стягнення 1188750,00 грн скасувати в частині відмови в задоволенні заяви Офісу великих платників податків ДПС про стягнення судового збору з Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод".

Прийняти в цій частині нове рішення про задоволення заяви Офісу великих платників податків ДПС про стягнення судових витрат по сплаті судового збору з Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод".

Стягнути з Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" (м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 38, 10008, ) на користь Офісу великих платників податків ДПС (м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г, 04119, ) судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 17831,25 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот тридцять одна гривня двадцять п`ять копійок).

В решті ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 31.12.2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.