Справа № 640/3538/21
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 червня 2021 року

м. Київ

справа № 640/3538/21

адміністративне провадження № К/9901/22413/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шевцової Н.В.,

суддів: Данилевич Н.А., Мацедонської В.Е.

перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мацак Олексія Юрійовича на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі №640/3538/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Державна податкова служба України про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому просила:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Кузьменка О.С. щодо постановлення постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.01.2021 ВП №64004338;

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Кузьменка О.С. від 13.01.2021 про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанні виконавчого листа №826/18679/15, виданого 09.12.2020 Окружним адміністративним судом міста Києва про поновлення ОСОБА_1 у державній податковій службі України на посаді, рівнозначній посаді заступника директора департаменту - начальника управління податку на прибуток підприємств Департаменту оподаткування та контролю об`єктів і операцій Міністерства доходів і зборів України;

- зобов`язання відповідача відновити ВП по виконавчому листу №826/18679/15 від 09.12.2020 про поновлення ОСОБА_1 у державній податковій службі України на посаді, рівнозначній посаді заступника директора департаменту - начальника управління податку на прибуток підприємств Департаменту оподаткування та контролю об`єктів і операцій Міністерства доходів і зборів України;

- визнання протиправним та скасування рішення заступника директора Департаменту - начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю., який не розглянув скаргу ОСОБА_1 від 21.01.2021 належним чином та не прийняв законного та обґрунтованого рішення за результатами розгляду скарги.

14 квітня 2021 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Кузьменка О.С. від 13.01.2021 про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанні виконавчого листа №826/18679/15, виданого 09.12.2020 Окружним адміністративним судом міста Києва про поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) у державній податковій службі України на посаді, рівнозначній посаді заступника директора департаменту - начальника управління податку на прибуток підприємств Департаменту оподаткування та контролю об`єктів і операцій Міністерства доходів і зборів України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

01 червня 2021 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На зазначену постанову суду апеляційної інстанції представником позивача подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 18 червня 2021 року.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У свою чергу, стаття 287 КАС України регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Предметом спору у цій справі є правомірність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Оскаржуючи судові рішення у справі щодо правомірності постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, особливості провадження якої регулюються статтею 287 КАС України, заявник касаційної скарги зазначає, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки відсутня практика щодо питання чи повинен державний виконавець приділяти увагу вивченню наказу про виконання рішення суду про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника та встановленню належності його форми (наявності підписів посадових осіб) та змісту, а також чи може виконавець приймати рішення про закриття виконавчого провадження на підставі наказу про поновлення на посаді, з яким не було ознайомлено працівника. Відсутня єдина правозастосовча практика щодо питання чи може виконавець приймати рішення про закриття виконавчого провадження у разі відсутності посади у структурі та штатному розписі підприємства (установи, організації) на час видання наказу про поновлення на посаді. Окрім того, неоднозначним є питання про те, чи покладається на державного виконавця обов`язок перевірити реальність та фактичність поновлення стягувана саме на рівнозначній посаді, що відповідає резолютивній частині виконуваного рішення суду, зважаючи на те, що попередньо будь-яких пропозицій працівнику не надавалось, а сам наказ є одностороннім волевиявленням, або ж для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження достатня формальна наявність наказу про виконання рішення без вищевказаної перевірки.

Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи касаційної скарги з огляду на те, що в обґрунтування вказаного твердження представник позивача не навів та не обґрунтував, застосування яких саме норм права викликають необхідність у формуванні єдиної правозастосовчої практики, а також не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду цієї касаційної скарги не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у цій категорії адміністративних справ.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Аналіз правових норм та обставин справи доводить про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтею 287, частиною третьою статті 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мацак Олексія Юрійовича на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі №640/3538/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Державна податкова служба України про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова

Судді Н.А. Данилевич

В.Е. Мацедонська