Справа № 240/7761/21
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

24 червня 2021 року м. Житомир справа № 240/7761/21

категорія 112010203

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Семенюк М.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач 23.04.2021 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оформлену листом від 19.03.2021, у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії, відповідно до статей 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні гарантованого (добровільного) відселення, передбачену ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 2-х мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік", з урахуванням раніше виплачених сум щомісячно, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік", за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року, з урахуванням раніше виплачених сум, щомісячно.

В обґрунтування позову зазначає, що з 01.01.2014 по 02.08.2014 Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік" не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсії встановлених статями 39, 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому нарахування та виплата в цей період основної та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, повинно було здійснюватись у розмірі та на підставі вказаних норм Закону № 796-ХІІ, а не постанови КМ України від 23.11.2011 № 1210, яка є підзаконним нормативно-правовим актом.

Разом з позовом подав клопотання про поновлення строку звернення з позовом, в якій не вказав підстав пропуску строку звернення до суду з даним позовом, які суд може визнати поважними, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, позов ухвалою від 07.05.2021 залишено без руху.

На виконання вимог ухвали від 07.05.2021 позивач подав клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначає, що є пенсіонером, ніде не працює, проживає в селі, має похилий вік, пенсію приносить додому листоноша, з будинку на далекі відстані вибирається вкрай мало, часто хворіє, тому з об`єктивних причин до недавнього часу не знав про зміни в законодавстві та про порушення законного права; не міг передбачити, що орган державної влади, в даному випадку Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, який покликаний захищати права та законні інтереси громадян в сфері соціального забезпечення, може ці права порушувати; не маючи юридичної освіти та не знаючи особливостей Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме, що Рішенням Конституційного Суду з 17 липня 2018 року відновлено дію ст.37,39,48,50,54 Закону та вона підлягає застосуванню без будь-яких обмежень, не міг знати, що порушуються права; з цього приводу компетентні органи його не інформували; також просить врахувати стан його здоров`я, про що додає висновок ЛКК.

Дослідивши клопотання про поновлення строку звернення до суду, приходжу до висновку, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви, предметом позову є дії відповідача щодо нараховання та виплати за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 ОСОБА_1 доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні гарантованого (добровільного) відселення, передбачену ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в певному розмірі, з яким не погоджується позивач.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує правову позицію Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, що викладені в постанові від 31.03.2021 по справі №240/12017/19, згідно яких для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.; позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду; в той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Пенсія і доплати до неї є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Позивач пов`язує порушення своїх прав з виплатою не в повному розмірі певних щомісячних платежів за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, а тому отримуючи щомісячно пенсію, позивач вже з лютого 2014 року, отримавши пенсію за січень 2014 року, міг знати, що доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні гарантованого (добровільного) відселення, виплачується не в розмірі 2-х мінімальних заробітних плат, а додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, не в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Посилання на необізнаність в законодавстві, похилий вік, відсутність працевлаштування не є тими непереборними обставинами, які заважали позивачу вчасно звернутися до суду з даним позовом, враховуючи, що ці обставини (необізнаність в законодавстві, похилий вік, відсутність працевлаштування) не стали перешкодою для звернення до суду цим позовом з порушенням строку.

Щодо висновку ЛКК № 106 від 04.06.2021 Народицької консультативно-діагностичної поліклініки, то в ній зазначений діагноз позивача. При цьому слід зауважити, що вказаний діагноз не став перешкодою для звернення до суду з позовом більш ніж через сім років після того, коли позивач міг дізнатися про здійснення йому вищевказаних виплат в меншому розмірі, і з цього висновку не вбачається, що вказані в ньому захворювання позивача перешкоджали йому протягом такого тривалого часу звернутися до суду з даним позовом.

Рішення Конституційного Суду з 17 липня 2018 року № 6-р/2018 не стосується спірних правовідносин.

Позивачем у клопотанні про поновлення строку не вказуються обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від його волевиявлення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, не надано доказів на підтвердження таких обставин, а тому вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду слід визнати неповажними та, відповідно до ч. 2 ст. 123, п.9 ч. 4 ст. 169 КАС України, повернути позовну заяву позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд.

Суддя М.М. Семенюк