Справа № 380/6810/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року Справа №380/6810/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 22.04.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 1498156,1 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 374539,03 грн та податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 22.04.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 124846,34 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 31211,59 грн.

Ухвалою судді від 09.09.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 02.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Сторонами при розгляді справи було подано до суду заяви по суті справи, письмові відзив, пояснення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що акт №430/50.13-10/ НОМЕР_1 від 15.03.2019 ГУ ДФС у Львівській області «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2017 по 31.12.2017», яким встановлено порушення та донараховано ОСОБА_1 податок на дохід фізичних осіб та військовий збір є протиправним. Така перевірка, на думку позивача, була проведена з порушенням вимог податкового законодавства. Позивач вважає, що при перевірці контролюючим органом безпідставно використано лист ТзОВ «Кей-Колект» від 20.06.2018 року №20/06-18/3 та повідомлення ТзОВ «Кей-Колект» про анулювання боргу від 30.11.2017 року №U-9325-732162 та №U-9326-732163, які в свою чергу не були належно йому вручені. Наголошує, що фактично не отримував жодного блага (прибутку), а сума сплачених ним зобов`язань перед банком в перерахунку в гривню, значно перевищує суму отриманого ним кредиту. Окрім цього, позивач вважає, що банком при наданні податкових розрахунків до фіскальної служби не були враховані положення п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, а тому такі розрахунки не зумовлюють виникнення обов`язку в позивача щодо сплати податків та зборів. Із огляду на вказане, позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що ГУ ДФС у Львівській області з 05.03.2019 року по 12.03.2019 року проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 року до 31.12.2017 року. За результатами перевірки складено акт №430/50.13-10/ НОМЕР_1 від 15.03.2019 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 не сплатив податок на доходи фізичних осіб та військовий збір за 2017 рік за наслідком операції з прощення (анулювання) боргу, чим порушив вимоги абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.167.1 ст.167 Податкового кодексу України та пп.1.2, пп.1.3, пп.1.5, пп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи». Зважаючи на достовірно встановлені порушення, на підставі акту перевірки відповідачем було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 22.04.2019 року та № від 22.04.2019 року. Відповідач також звертає увагу на те, що копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки були надіслані ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який повернувся у зв`язку з закінченням термінів зберігання. А отже, податкові повідомлення-рішення є такими, що прийняті відповідачем у відповідності до вимог п.86.8 ст.86 Податкового кодексу України. Відповідач звертає увагу на те, що положення п.8 пр.1 ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України застосовуються лише в тому випадку, коли заборгованість перед банком за валютним кредитом переведено в національну валюту України і відбувається прощення (списання) банком саме курсової різниці, що утворилась в результаті девальвації гривні. Відтак, на переконання контролюючого органу, спірні податкові повідомлення-рішення повністю відповідають вимогам чинного законодавства України і підстав для їх скасування відповідач не вбачає.

У судових засіданнях представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, які викладені у письмових заявах до суду, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях позов не визнала, ствердила про його безпідставність, а тому, просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, розглянувши їхні доводи та заперечення, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

15.12.2005 року між позивачем та АТ «Укрсиббанк» був укладений кредитний договір №170/05Р-236/297 ( НОМЕР_2 ) на купівлю нерухомості на суму 345090 доларів США. Крім того, 23.11.2007 року між тими самими сторонами був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 на купівлю нерухомості на суму 185000 доларів США.

У подальшому, між АТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» 13.02.2012 року був укладений договір факторингу, відповідно до положень якого АТ «УкрСиббанк» відступлено право вимоги по кредитних договорах на користь ТзОВ «Кей-Колект». Так як кредитна заборгованість була забезпечена заставним майном, ТзОВ «Кей-Колект» отримало права за іпотечним договорами на підставі договорів факторингу та договорів про відступлення прав за іпотечними договорами, укладеними з АТ «УкрСиббанк».

ТзОВ «Кей-Колект» в якості нового кредитора, самостійно було прийнято рішення про анулювання (прощення) частини кредитної заборгованості та повідомлено боржника ОСОБА_1 через уповноваженого представника на підставі довіреності ОСОБА_2 листом від 30.11.2017 року №U-9325-732162 щодо прощення частини боргу в сумі 380 896,10 доларів США, що по курсу НБУ складає 8 289 310,55 грн та листом від 30.11.2017 року №U-9326-732163 щодо прощення частини боргу в сумі 141 543,95 доларів США, що по курсу НБУ складає 3 798 370,26 грн. Крім цього, зазначеними листами ТзОВ «Кей-Колект» повідомило позивача, що відповідно до пп. «д» 164.2.17 п.162.2 ст. 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, і позивачу необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу, відобразити його в річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа платник податку ОСОБА_1 податкову декларацію про майновий стан і доходи до Галицького управління ГУ ДФС у Львівській області (Сихівської ДПІ) за 2017 рік подав 08.02.2018 року, доходи у вигляді додаткового блага за 2017 рік не декларував, податок на доходи з фізичних осіб та військовий збір від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2017 рік не сплатив.

ТзОВ «Кей-Колект» сума прощеної частини боргу була відображена в «Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» (форма 1ДФ) за ознакою доходу « 126» відповідно до абз.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, який підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації) у звітному періоді за 4 квартал 2017 році.

Листом від 20.06.2018 року №20/06-18/3 ТзОВ «Кей-Колект» було повідомлено ГУ ДФС у Львівській області, що сума анульованого позивачу боргу (кредиту) включена товариством до податкового розрахунку за формою 1 ДФ в 4 кварталі 2017 року.

Установлено, що на підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України та наказу ГУ ДФС у Львівській області №1092 від 19.02.2019 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», старшим державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб Галицького управління ГУ ДФС у Львівській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи-платника податку ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт №430/50.13-10/ НОМЕР_1 від 15.03.2019 року, в якому відображено наступні порушення:

- абз «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164, п. 167.1 ст.167 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік в загальній сумі 1 498 156,10 грн;

- пп.1.2, пп.1.3, пп.1.5, пп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», в результаті чого донараховано військового збору за 2017 рік на загальну суму 124 846,34 грн.

На підставі висновків вказаного акта перевірки ГУ ДФС у Львівській області винесено податкові повідомлення-рішення № від 22.04.2019 року та № від 22.04.2019 року.

Проте, не погоджуючись із такими податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абз. 2 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 п.14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

За кредитом, що отриманий на придбання житла (іпотечний кредит), платник податку має право на сплату суми податкового зобов`язання, нарахованої на суму боргу (кредиту та/або відсотків), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, протягом трьох років починаючи з року, в якому задекларовано суму такого податкового зобов`язання. Для розстрочення такої суми податкового зобов`язання платник податку разом із декларацією подає до контролюючого органу заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов`язання.

Отже, законодавством, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на дату прощення позивачу основної заборгованості по кредиту, анульовану суму боргу (кредиту) віднесено до доходу фізичної особи, який підлягає оподаткуванню, якщо така сума перевищує 25% мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01 січня звітного року. Тобто, регламентовано критерій для визначення вказаного доходу як оподатковуваного, який слід розуміти так, що в разі перевищення суми прощеного боргу 25% мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01 січня звітного року, вона підлягає оподаткуванню у повному обсязі, а в разі недосягнення вказаної межі не оподатковується взагалі.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, у тому числі шляхом укладення із кредитором відповідного договору, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 826/16188/16.

Як установлено судом, ТзОВ «Кей-Колект» листом від 30.11.2017 року №U-9325-732162 повідомив позивача про анулювання кредитної заборгованості за Кредитним договором №170/05Р-236/297 від 15.12.2005 року, а саме: суми кредитної заборгованості у розмірі 380 896,10 доларів США, що по курсу НБУ складає 8 289 310,55 грн, із яких заборгованість по основній сумі кредиту 230 203,07 долари США, що за курсом долара станом на 28.11.2017 року складає 6 177 561,77 грн та заборгованість по процентах 78 693 долари США, що за курсом долара станом на 28.11.2017 року складає 2 111 748,79 грн.

Окрім того, листом від 30.11.2017 року №U-9326-732163 ТзОВ «Кей-Колект» повідомив позивача про анулювання кредитної заборгованості за Кредитним договором №0 від 23.11.2007 року, а саме: суми кредитної заборгованості у розмірі щодо прощення частини боргу в сумі 141 543,95 доларів США, що по курсу НБУ складає 3 798370,26 грн, з яких заборгованість по основній сумі кредиту 79 951,78 долари США, що за курсом долара станом на 28.11.2017 року складає 2 145 527,68 грн та заборгованість по процентах 61 592,17 долари США, що за курсом долара станом на 28.11.2017 року складає 1 652 842,57 грн.

Також кредитором було повідомлено позивача про те, що анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є його доходом, отриманим як додаткове благо і ОСОБА_1 необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що позивачем безпідставно заперечується обставина, щодо належного повідомлення ТзОВ «Кей-Колект» боржника про прощення (анулювання) боргу. В матеріалах справи наявні згадані вище повідомлення про анулювання боргу №U-9325-732162 від 30.11.2017 року та №U-9326-732163 від 30.11.2017 року, з яких вбачається, що повідомлення отримано ОСОБА_2 , який згідно з довіреностями №б/н від 14.11.2017 року та №2Д-844 від 16.06.2016 року діяв як повноважний представник позивача. Зокрема, такими довіреностями представнику було надано право управляти та розпоряджатися всім його майном позивача, де б воно не було і з чого б воно не складалось; представляти позивача в податкових органах із усіх питань, пов`язаних з податковим законодавством; отримувати належні позивачеві документи від усіх осіб, установ, підприємств, організацій; отримувати поштову, телеграфну, цінну та будь-яку іншу кореспонденцію і посилки. На момент отримання повідомлення про анулювання боргу ОСОБА_2 зазначені довіреності були чинними.

У цьому контексті суд відзначає, що згідно зі ст. 244 Цивільного кодексу України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Відповідно до ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. А як установлено ч. 1 ст. 239 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

У зв`язку з чим, слід дійти висновку, що позивача (боржника) було належним чином повідомлено про прощення боргу через його повноважного представника за довіреностями. Таким чином, суд вважає, що кредитором дотримано умови, з якими положення підпункту «д» підпункту 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

За встановлених у даній справі обставин анулювання (прощення) кредитором основної суми заборгованості за кредитом (тіло кредиту), суд приходить до висновку, що вказана сума, у відповідності до підпункту 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за відповідний звітний період 2017 рік.

Щодо тверджень позивача про те, що банком при наданні податкових розрахунків до фіскальної служби, не були враховані положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, а тому подання такого розрахунку не може впливати на податкові обов`язки позивача, суд зазначає таке.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» №321-VIII від 09.04.2015 року, положення якого набрали чинності 07.05.2015 року, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України було доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01.01.2015 року.

Таким чином, із метою оподаткування, доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо.

За змістом вказаних положень у разі, якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що кредитором при наданні податкових розрахунків до фіскальної служби, не були враховані положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, а тому не може впливати на податкові обов`язки позивача, оскільки у даних правовідносинах не було зміни валюти зобов`язання за Кредитними договорами з іноземної валюти у гривню, що є необхідною умовою застосування згаданої норми.

Оскільки, позивачем отримано кредит за кредитними договорами №0 від 23.11.2007 року та №170/05Р-236/297 від 15.12.2005 року в іноземній валюті, борг позивача за вказаними договорами було прощено кредитором також у іноземній валюті.

Таким чином, суд констатує, що позивачем не подано у ході судового розгляду жодних доказів, які би підтверджували, що зміна валюти зобов`язання за кредитними договорами №0 від 23.11.2007 року та №170/05Р-236/297 від 15.12.2005 року мала місце в дійсності, відтак, відсутні підстави для застосування до даних правовідносин приписів пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена й у постановах Верховного Суду у справі №809/1343/17 від 07.06.2018 року та у справі №804/4182/17 від 20.06.2018 року.

Окрім цього, суд критично оцінює долучений до матеріалів справи лист АТ «УкрСиббанк» №12-22/7002 від 29.02.2012 року про відступлення прав вимог за кредитними договорами, оскільки такий лист суперечить іншим документам, які долучені позивачем до матеріалів справи та з яких вбачається, що відступлення права вимоги відбувалось саме по кредитних договорах №0 від 23.11.2007 року та №170/05Р-236/297 від 15.12.2005 року. Зокрема, з Договору виконання обов`язку боржника іншою особою №1 від 17.11.2017 року, укладеному між ТзОВ «Кей-Колект» (Кредитором) та ОСОБА_1 від імені якого діяв ОСОБА_2 (Позичальник) на підставі довіреності, та громадянином ОСОБА_3 (Виконавець), вбачається, що Виконавець за цим Договором сплачує Кредитору грошові кошти у розмірі 155000 доларів США. Сплачені Виконавцем кошти зараховуються, як погашення заборгованості Позичальника перед Кредитором за кредитними договорами №0 від 23.11.2007 року та №170/05Р-236/297 від 15.12.2005 року. З дати сплати Виконавцем грошових коштів, зобов`язання Позичальника за кредитними договорами №0 від 23.11.2007 року та №170/05Р-236/297 від 15.12.2005 року вважаються повністю виконаними відповідно до ст.605 Цивільного кодексу України (зобов`язання припиняються внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків). Позивачем до матеріалів справи не долучено жодних доказів, які б свідчили про внесення змін до Кредитних договорів №0 від 23.11.2007 року та №170/05Р-236/297 від 15.12.2005 року, а також доказів сплати частини кредитної заборгованості за зазначеними договорами.

Що сплати військового збору, суд зазначає наступне.

Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01.2015 року, було внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПК України. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Фізичні особи за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотків чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни, передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період. Першим звітним податковим періодом для нарахування військового збору з доходів фізичних осіб - підприємців є 2015 рік.

Таким чином, отримання фізичною особою доходу, зокрема у вигляді вказаного додаткового блага, обумовлює виникнення в неї обов`язку зі сплати військового збору з такої суми.

За результатами перевірки встановлено, що фізична особа - платник податків ОСОБА_2 за 2017 рік отримав дохід у вигляді прощеного (анульованого) боргу (тіла кредиту) на суму заборгованості кредиту 8 323 089,45 грн, в результаті чого занизив за 2017 рік військовий збір на суму 124 846,34 грн (8 323 089,45 грн*1,5% = 124 846,34 грн), оскільки не сплатив такого платежу в установлені строк і порядку.

Таким чином, позивачем порушено п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України від, що відповідно є підставою для донарахування військового збору у розмірі 124 846,34 грн. та застосування штрафних санкцій.

Щодо покликання позивача на те, що ним не було отримано повідомлення та наказу про початок проведення перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

За правилами п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (п. 79.3 ст. 79 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 19.02.2019 року №1092, а також письмове повідомлення від 19.02.2019 року №100 про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки були надіслані ОСОБА_1 22.02.2019 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення (квитанція №212).

Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Головним управлінням ДФС у Львівській області відповідно до п.42.2 ст.42, п.86.4 ст.86 ПК України надіслано вищезазначені документи на податкову адресу позивача рекомендованими листами з повідомленнями про вручення, проте, зазначені листи повернулися за закінченням терміну зберігання.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про безпідставність покликань позивача на протиправність дій податкового органу щодо не надсилання письмового повідомлення та копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи все наведене вище, суд дійшов висновку про те, що приймаючи податкові повідомлення-рішення № від 22.04.2019 року та № від 22.04.2019 року відповідач дотримався зазначеної конституційної засади, діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених ст.ст. 4, 123, 164, 165, 167, п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України.

Позивачем же не наведено суду аргументів на спростування вказаних висновків податкового органу, не подано доказів протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та наявності підстав для їх скасування.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.06.2021 року.

Суддя Сасевич О.М.