Справа № 420/10760/21
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 червня 2021 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій просить суд: забезпечити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство «Рідна Природа» до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі головного державного виконавця Франчук М.А. за участі Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про визнання неправомірним (незаконним) рішень, дій чи бездіяльності виконавця/посадових осіб органів державної виконавчої служби шляхом заборони відповідачу та будь-яким іншим особам здійснення дій, пов`язаних з вилученням у позивача майна, переданого у лізинг за Договором № DNH2LNI05953 від 14.07.2014 р. (зернозбиральний комбайн марки CLAAS Tucano 440, серійний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2012, двигун № НОМЕР_2 ), укладеним між позивачем та Акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк", що здійснюються за виконавчим провадженням № 62064682; здійснення дій, пов`язаних зі стягненням грошових коштів з рахунків позивача, що здійснюються за виконавчим провадженням № 62064682 до розгляду по суті позову (скарги) немайнового характеру Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство «Рідна Природа» до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі головного державного виконавця Франчук М.А. за участі Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про визнання неправомірним (незаконним) рішень, дій чи бездіяльності виконавця/посадових осіб органів державної виконавчої служби.

В обґрунтування заяви зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову нівелює необхідність самого подання позову, оскільки, в такому випадку, в ході розгляду справи, відпаде можливість належного виконання судового рішення (у разі задоволення позовних вимог), тобто, визнання неправомірними рішень (дій, бездіяльності) відповідача, оскільки навіть при фактичному визнанні рішень (дій, бездіяльності) відповідача неправомірними, у позивача вже буде незаконно вилучено відповідну сільгосптехніку та незаконно стягнуто грошову винагороду з коштів, що містяться на рахунках підприємства, а тому, повернення вказаної с/г техніки та грошових коштів буде істотно ускладнено для позивача, тобто, в даному випадку буде проігноровано головний принцип судочинства - обов`язковість судових рішень, гарантований ст. 129 Конституції України.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 ст.150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку суб`єкта владних повноважень, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Так, предметом майбутнього позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" буде правомірність постанов Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі головного державного виконавця Франчук М.А., зокрема, про: стягнення з боржника виконавчого збору; розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; розшук майна боржника.

В свою чергу, застосування судом заходів забезпечення позову, про які просить Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" без з`ясування фактичних обставин справи, означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову.

Сама лише незгода позивача із діями/рішеннями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

При цьому, суд звертає увагу, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як "наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача" у спірних правовідносинах може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності, як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Поряд з цим, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам, а також неможливістю виконати рішення суду чи поновлення прав позивача без вжиття заходів забезпечення позову, а лише зазначено про імовірність вилучення майна в межах виконавчого провадження, що не є достатньою підставою для забезпечення позову в розумінні ч. 2 ст.150 КАС України.

Також суд зазначає, що з доданих до заяви документів (постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про стягнення виконавчого збору, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження) на стадії розгляду заяви суд не встановив очевидних ознак протиправності доданих постанов. Встановлення правомірності/неправомірності таких постанов можливе за наслідками судового розгляду.

Суд наголошує, що інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. При цьому, вирішення клопотання про забезпечення адміністративного позову у спосіб, про який просить позивач, є фактично вирішення спору по суті, що є неприпустимим та не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Таким чином, підстави для вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку відсутні, оскільки доводи заявника базуються виключно на припущеннях та не доведені належними доказами.

Крім того, суд зазначає, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №826/13306/18.

Отже, з урахуванням наведених обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст.7, 150, 151, 154, 167, 168, 242, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеське природоохоронне сервісно-виробниче підприємство "Рідна природа" про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.293, 295 КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова