Справа № 280/1267/21
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 червня 2021 року Справа № 280/1267/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., при секретарі судового засідання Гопки Л.І.

за участю:

представника позивача - Шонія М.В.

представника відповідача - Лисенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Індустрія Інвест" (вул. Перемоги, буд. 40, кв. 8, м. Запоріжжя, 69001, )

до Дніпровської митниці Держмитслужби (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 22, )

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче об`єднання "Індустрія Інвест" (далі позивач) з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби (далі відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA110000/2021/000011/2 від 28.01.2021;

визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110230/2021/00050 від 28.01.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що при митному оформленні товару за митною декларацією №UA110230/2021/001129 від 25.01.2021, який ввозився на митну територію України, ним було визначено його митну вартість за основним методом ціною договору (контракту). Позивач зазначає, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному в частині другій статті 53 Митного кодексу України (далі МК України), підтверджують митну вартість товару та містять об`єктивні відомості про складові митної вартості товару, подані документи не містять розбіжностей.

Ухвалою суду від 22.02.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 22.03.2021.

Ухвалою суду від 22.03.2021 відкладено підготовче судове засідання на 19.05.2021.

Ухвалою суду від 19.05.2021 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 16.06.2021.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому висловлює свою незгоду з заявленими позовними вимогами з тих підстав, що в поданих позивачем до митного оформлення документах на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару виявлено розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. Враховуючи, що позивачем не підтверджено заявлену митну вартості імпортованого товару, підстави для оформлення товару за визначеною ним митною вартістю були відсутні, що зумовило прийняття Митницею оскаржуваних рішень. Просить в задоволенні позову відмовити.

До суду було подано заперечення відповідача, згідно яких він вважає викладені в відповіді на відзив доводи необґрунтованими та безпідставними.

Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, просив у їх задоволенні відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши правові позиції представника позивача та відповідача, суд дійшов наступних висновків.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Індустрія Інвест» (місцезнаходження: 69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 40, кв.8, ідентифікаційний код 32242911) зареєстроване в якості юридичної особи 26.11.2002 р, номер запису 0014725 за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом встановлено, що між позивачем (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Електро Лайтинг», Російська Федерація, Тверська область, Лихославський район, селище міського типу Калашниково (Продавець) укладено договір міжнародної купівлі-продажу світлотехнічної продукції №02-083/ЭЛ від 04.06.2020 (далі - Контракт).

Відповідно до пункту 1.1. Контракту, Продавець зобов`язується передати у власність світлотехнічну продукцію, а Покупець купити та оплатити її. Найменування і кількість Продукції погоджуються у специфікаціях, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно контракту, продукція поставляється на умовах FCA- м. Калашниково, Росія, відповідно до Incoterms 2010.

Згідно Специфікації №4 до Контракту від 04.06.2020 Продавець зобов`язався передати партію продукції загальною вартістю 2173914,56 рос. рублів.

Для здійснення митного оформлення продукції позивач 25.01.2021 року подав до Митниці митну декларацію №UА110230/2021/001129, відповідно до якої була заявлена митна вартість імпортованих товарів за ціною договору (перший метод визначення митної вартості).

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані:

- Рахунок на оплату №ссс/06 від 14.01.2021

- Рахунок - фактура №31 від 19.01.2021;

- автотранспортна накладна CMR №704235 від 19.01.2021;

- Сертифікат про походження товару № від 19.01.2021;

- платіжне доручення №14 від 18.01.2021;

- рахунок про надання транспортно - експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги №5/9-14/01 від 14.01.2021;

- довідка про транспортні витрати №5/9 від 14.01.2021;

- Специфікація №4 від 14.01.2021;

- Договір міжнародної купівлі-продажу світлотехнічної продукції №02-083/ЭЛ від 04.06.2020;

- Договір про надання експедиційних послуг у сфері організації перевезень вантажів автомобільним транспортом №5/9/2 від 14.01.2020;

- Заявка №1 від 14.01.2021;

- Товарна накладна №31 від 19.01.2021;

- Копія Митної декларації країни відправлення №101311010/190121/0023408;

- Митна декларація №UА110230/2021/001129 від 25.01.2021.

27.01.2021 розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої в митній декларації №UА110230/2021/001129 від 25.01.2021 р. митної вартості товару, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, у якому зазначив, що надані документи не дають можливості упевнитися в об`єктивності та достовірності задекларованих витрат на транспортування товарів до митного кордону України.

Посилаючись на положення частини третьої статті 53 МК України, митний орган, з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, витребував від позивача наступні додаткові документи: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;- транспортні (перевізні) документи (з урахуванням викладених зауважень); - виписку з бухгалтерської документації; -(прайс-листи) виробника товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

28.01.2021 р. Позивачем, на адресу Митниці надані додаткові документи, які досліджені в суді:

- Договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом в внутрішньому та міжнародному сполучені №02/01/19 від 03.01.2019

- Договір про надання експедиційних послуг у сфері організації перевезень вантажів автомобільним транспортом №5/9 від 13.01.2021;

- довідка про транспортні витрати №5/9 від 14.01.2021 (виправлена);

- витяг з каталогу б/н від 19.01.2021;

- лист №02-092 від 19.01.2021 (прайс-лист діючий з 04.08.2020);

- накладна на випуск товарів від 18.01.2021;

- Лист №02-088 від 15.01.2021;

За результатами розгляду поданих документів Митниця дійшла висновку про не підтвердження позивачем заявленої митної вартості та винесла рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2021/00011/2 від 28.01.2021, яким митна вартість товару скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості товару №1 та №3 - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, згідно з положеннями статті 60 МКУ, та ґрунтується на раніше визнаних митними органами митних вартостях товарів за ЕМД від 09.12.2020 N9UA100390/2020/757331 та від 30.12.2020 N9UA110230/2020/028910 відповідно.

За результатом розгляду документів, відповідачем також було винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA110230/2021/00050, з наступних підстав: "В результаті перевірки митної декларації встановлено, що митна декларація подана з порушенням вимог ч.1 ст. 257 МКУ, щодо заявлення поточних відомостей, які необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення. Порушено вимоги наказу Мін. фін. України від 30.05.2012 р. №651 зареєстрованого в міністерстві юстиції України 14 серпня 2012 р. за №1372/21684, щодо заповнення графи 40 та 44 ЕМД. В графі 40 ЕМД товарів №1,2,3 зазначено невірні відомості щодо номеру документу , а саме зазначено UA11000/2021/901257 від 20.01.2021 р., але вірний номер документу UA11000/2021/901259 від 20.01.2021 р. та в графі 44 ЕМД вказані невірні відомості щодо дати документу під кодом 0861 № (сертифікат про походження), а саме зазначено дату 19.01.2021 р., але відповідно до відомостей, що містяться в гр 11 сертифікату про походження № дата документу 20.01.2021 р.Від декларанта не надійшло відповідної заяви про проведення дій передбачених п.п.33 - 36 ПКМУ № 450 від 21.05.2012. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності митниці здійснюється відповідно до гл.4 МКУ.»

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч.1 ст.248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з ч.1 ст.257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 ст.52 Митного кодексу України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст.53 Митного кодексу України).

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 Митного кодексу України).

За правилами ч.6 ст.53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Частиною 1 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.2 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За положеннями ч.1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

При цьому, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (частина 2 статті 55 Митного кодексу України).

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 256 Митного кодексу України, відмова у митному оформленні це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.12 ст. 264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених законом випадках. Даний висновок узгоджується з основним принципом оцінки товарів для митних цілей, закріпленим у ст.VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі «Оцінка товарів для митних цілей», згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито, або аналогічного товару.

При цьому митний орган перевіряє правильність визначення саме числового значення і саме складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, достовірність та точність заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутність обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у вищезазначених нормах.

Сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені, зокрема, неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

З огляду на наведені норми, суд також зазначає, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору, а обов`язок доведення митної вартості товару покладається саме на декларанта.

При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 05.06.2018 року по справі 804/475/16 (провадження №К/9901/32960/18).

Необхідно зауважити, що Законом України №227-V від 05.10.2006 "Про приєднання України до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур у зміненій редакції згідно з Додатком I до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур" Верховна Рада України постановила: Приєднатися до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, вчиненого 26 червня 1999 року в м. Брюсселі, в тому числі Додатку I та Додатку II до нього, прийнявши Спеціальні додатки (додаток III до Протоколу).

Відповідно до Стандартного правила 8 Розділу 1 Спеціального додатку А "Додатку III до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (Спеціальні додатки)" у випадках, коли митна служба вимагає документи в зв`язку з представленням їй товарів, інформація, що міститься у цих документах, обмежується лише даними, необхідними для ідентифікації товарів та транспортного засобу.

Рекомендації Європейської економічної комісії ООН №18 "Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі" 26-29 березня 2001 року вимагають, щоб документарні вимоги були зведені до мінімуму.

Відповідно до Стандартного правила 3.16. Розділу 3 Загального додатку Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотська конвенція) від 18.05.1973: "На підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства".

Отже, митний орган може додатково вимагати лише ті документи, які можуть усунути обґрунтовані сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару.

Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що відповідно до встановлених обставин справи підставою для витребування митним органом додаткових документів стало встановлення в ході перевірки таких розбіжностей.

По-перше, відповідач зазначає, що надане платіжне доручення в іноземній валюті від 18.01.2021 №14 не містить реквізитів, необхідних для ідентифікації ввезеного товару, а саме в графі 70 «Призначення платежу» відсутнє посилання на реквізити Специфікації.

Дослідивши в судовому засіданні надані документи, суд встановив, що платіжне доручення в іноземній валюті №14 від 18.01.2021 має посилання на призначення платежу наступного змісту (мовою оригіналу): «предоплата за светотехническую продукцию дог.02-083/ЭЛ от 04.06.2020 счет ССС/06 от 14.01.2021 без НДС VO10100». Тобто має посилання на зовнішньоекономічний договір, за яким вчиняється ввезення товару, містить узагальнене найменування продукції, за який вчиняється оплата, містить посилання на рахунок, в якому перерахована вся продукція, що поставляється, її вартість та кількість.

Згідно п.п.2.2. Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року № 216, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2008 року за № 910/156012 Платник заповнює реквізит "Призначення платежу" в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.

Відповідно до п. 1.1. договору міжнародної купівлі-продажу світлотехнічної продукції №02-083/ЭЛ від 04.06.2020 специфікації до Контракту є невід`ємною частиною даного Договору.

З врахуванням зазначеного платіжне доручення в іноземній валюті від 18.01.2021 №14 містить реквізити, передбачені нормами Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, і не потребує посилань на окремі частини договору міжнародної купівлі-продажу світлотехнічної продукції №02-083/ЭЛ від 04.06.2020.

По-друге, відповідач зазначає, що «в п.1.1 договору про надання експедиційних послуг між ФОП ОСОБА_1 (Експедитор-1) та ФОП ОСОБА_2 (Експедитор-2) зазначено, що кожна зі сторін зобов`язується організувати доставку вантажів автомобілями на основі транспортних заявок. Пунктом 1.2.2 договору на перевезення вантажів від 03,01.2019 №02/01/19 між ФОП ОСОБА_2 (Експедитор) та ТОВ «Транс-Таун» (Перевізник) визначено, що суми фрахту обумовлюються разовими заявкам, які є невід`ємною частиною договору. Зазначені договори між експедиторами та між експедитором і перевізником не містять вартісних показників щодо транспортування вантажу. Відповідні заявки декларантом не надані, що не дає можливості упевнитися в повноті та достовірності».

Суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що з метою отримання послуг перевезення між ТОВ «НВО «ІНДУСТРІЯ ІНВЕСТ» та ФОП ОСОБА_1 (Експедитор) був укладений Договір про надання експедиційних послуг у сфері організацій перевезень вантажів автомобільним транспортом №5/9/2 від 14.01.2020 року, згідно якого Експедитор бере на себе зобов`язання по організації перевезення та експедирування вантажів ТОВ «НВО «ІНДУСТРІЯ ІНВЕСТ» шляхом залучення транспортного засобу у третьої особи (Перевізник), що здійснює безпосередньо перевезення вантажів по території України, країн ближнього та дальнього зарубіжжя. Послуги надаються на підставі Заявки Замовника, яка є додатком до даного Договору (пункт 1 Договору про надання експедиційних послуг у сфері організацій перевезень вантажів автомобільним транспортом №5/9/2 від 14.01.2020 року). Згідно зазначеної норми ТОВ «НВО «ІНДУСТРІЯ ІНВЕСТ» направлено, а Експедитором погоджено заявку №1 від 14.01.2021 року, за яким сторони узгодили маршрут, дату завантаження-розвантаження, та вартість перевезення в розмірі 39000 грн.

Відповідачеві також була надана довідка ФОП ОСОБА_1 №5/9 від 14.01.2021 року, якою Експедитор повідомляє про вартість в 39000 гривень транспортно-експедиційного обслуговування з доставки вантажу по маршруту місто Калашниково Тверська область - місто Запоріжжя.

Сумніви у вартісних показниках пов`язаних з перевезенням у зв`язку з ненаданням заявок за договором між ФОП ОСОБА_1 та залученим ним третьою особою не можуть спростовувати заявлену вартість Позивача. Господарська діяльність ФОП ОСОБА_1 та його можливість отримувати та погоджувати вартість взаємовідносин зі своїми контрагентами, в тому числі з ФОП ОСОБА_2 , не впливають на вартість транспортно-експедиційних послуг, отриманих саме позивачем.

Судом в межах дослідження оскаржуваного рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA110000/2021/000011/2 від 28.01.2021 встановлено, що оскаржуване рішення не містить конкретної складової митної вартості товару, яка не була підтверджена позивачем під час його митного декларування та митного оформлення за митною декларацією №UА110230/2021/001129 від 25.01.2021 р.

Як наслідок, суд критично ставиться до тверджень відповідача, наведених в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, про те, що надані до митного оформлення документи позивача, містять неповні відомості про митну вартість товарів та у цих документах відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Відтак, суд вважає таким, що не відповідають обставинам справи, твердження відповідача про те, що надані позивачем документи, які підтверджують митну вартість товару, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.

Суд критично ставиться до твердження відповідача про те, що підставою для проведеного коригування стало те, що надана копія митної декларації країни відправлення від 19.01.2021 №10131010/190121/0023408 не завірена уповноваженими органами країни та, відповідно, не може бути використана для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів.

При цьому відповідно до пункту 9.4 контракту сторони домовилися про спосіб зв`язку та спосіб передачі документів переважно в електронному вигляді, а самі експортні митні декларації в розумінні статті 53 МК України не є документами, які підтверджують митну вартість товарів, а носять виключно інформаційний характер.

Суд критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, а саме: Договір міжнародної купівлі-продажу світлотехнічної продукції №02-083/ЭЛ 04.06.2020 р., специфікація №4 від 14.01.2021 р, рахунок на оплату №ссс/06 від 14.01.2021 р., рахунок-фактуру №31 від 19.01.2021 р., платіжне доручення №14 від 18.01.2021, рахунок про надання транспортно - експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги №5/9-14/01 від 14.01.2021, накладну на відпуск готових виробів №31 від 18.01.2021 р., Договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом в внутрішньому та міжнародному сполучені №02/01/19 від 03.01.2019, довідка про транспортні витрати №5/9 від 14.01.2021 та не викликають у суду сумнівів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Зі змісту спірного рішення відповідача №UA110000/2021/000011/2 слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

Підставою для коригування митної вартості товарів слугувала інформація з електронної бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи щодо митного оформлення ідентичних (подібних) товарів з вищим рівнем митної вартості.

Однак формально нижчий рівень митної вартості імпортованого Позивачем продукції від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості продукції і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення продукції за першим методом визначення його митної вартості.

Різниця між вартістю продукції, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.02.2020 у справі №260/718/19

Верховний Суд у постанові від 23.10.2020 у справі №820/3231/16 зазначив, що відомості з інформаційних баз даних контролюючого органу мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати перевагу над наданими декларантом первинними документами про товар. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості продукції та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості продукції

Відповідно до пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Проте, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів у ньому зазначено лише дати та номер митних декларацій, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.

Окрім цього, згідно позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.10.2018 у справі № 826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості продукції за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Частиною 7 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Отже, суд доходить висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинною МД документів та наведених в ній відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини 3 статті 57 та частини 3 статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним методом. Отже, висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості є протиправним.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору.

Отже, у відповідача під час прийняття вказаного рішення не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом, прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2021/000011/2 від 28.01.2021 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110230/2021/00050 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про витрати, пов`язані з розглядом справи, суд дійшов наступних висновків.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7).

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано:

- Договір про надання правової допомоги №8 від 04.02.2021 (далі Договір);

- Додаток №1 до Договору;

- Акт надання послуг з правової допомоги №8/1 від 21.05.2021;

- Платіжне доручення №5763 від 24.05.2021 р.

Відповідно до положень Договору Клієнт (ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Індустрія Інвест») доручає, а Адвокат зобов`язується надати Клієнту правову (правничу) допомогу у справі щодо визнання протиправним (скасування) Рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 28.01.2021 за №UA110000/2021/000011/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110230/2021/00050 від 28.01.2021 р., а також представляти інтереси Клієнта в усіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в органах державної влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до п.5.1 Договору детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати Клієнтом Адвокату гонорару та фактичних витрат пов`язаних з виконанням даного договору, окремо обумовлюється сторонами та може визначатися додатковими угодами до цього Договору.

Додатком №1 до Договору визначено, що винагорода Адвоката за надання правової допомоги за договором становить 4500,00 грн., яка складається з підготовки позовної заяви , що складає 3000, 00 грн. та винагороди адвоката за представництво інтересів замовника в суді першої інстанції складає 1500,00 грн. за одне засідання.

Згідно з Актом надання послуг з правової допомоги №8/1 від 21.05.2021 р. Адвокатом надані наступні послуги: ознайомлення з документами, пов`язаними з оскаржуваним рішенням, збір та ознайомлення з доказами, підготовка позовної заяви.

Згідно платіжного доручення №5763 від 24.05.2021 р. Клієнтом було оплачено послуги адвоката з надання правничої допомоги на суму 4500, 00грн.

Представником відповідача заявлено клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу (вх. №33953 від 14.06.2021).

За положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Згідно з п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Згідно з постановою від 03 жовтня 2019 р. Об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гічайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

З огляду на викладене, та враховуючи заперечення відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу, які вказані акті надання послуг з правничої допомоги від 21.05.2021 р. до договору про надання правової допомоги на підставі договору №8 про надання правової допомоги від 04.02.2021 року не є співмірними зі складністю справи та наданих адвокатом обсягом робіт (наданих послуг)

Таким чином, суд доходить висновку, що сплачені позивачем витрати на правову допомогу підлягають поверненню лише в розмірі 1 500,00 грн.

Разом із цим, позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн. згідно з платіжним дорученнями від 10.02.2021 №5331.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, судові витрати, понесені позивачем на оплату судових витрат, мають бути присуджені на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Індустрія Інвест" (вул. Перемоги, буд. 40, кв. 8, м. Запоріжжя, 69001, ) до Дніпровської митниці Держмитслужби (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 22, ) про визнання протиправними та скасування рішень, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA110000/2021/000011/2 від 28.01.2021.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 110230/2021/00050.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби (вул. Княгині Ольги, буд. 22, м. Дніпро, 49038, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Індустрія Інвест" (вул. Перемоги, буд. 40, кв. 8, м. Запоріжжя, 69001, ) судовий збір у розмірі 2270,00 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 24.06.2021.

Суддя А.В. Сіпака