Справа № 260/807/21
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

25 червня 2021 року м. Ужгород№ 260/807/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцовича М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про залишення позовної заяви без розгляду, про залучення третьої особи та про витребування доказів по справі №260/807/21, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про зобов`язання вчинити певні дії.

12.04.2021 року до суду надійшов відзив на позов, згідно якого, в прохальній частині, відповідач просить про залишення позовної заяви без розгляду, мотивуючи тим, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст. 122 КАС України.

Також, у відзиві на позов відповідач заявив клопотання витребувати від Адміністрації Державної прикордонної служби України первинні документи, де відображені відомості про нараховану та виплачену заробітну плату, положення про преміювання, накази про присвоєння премій та встановлених у довідці №11/1976 надбавок.

12.04.2021 року до суду надійшло клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Адміністрацією Державної прикордонної служби України. Клопотання мотивує тим, що наявна необхідність підтвердження відповідності даних, зазначених у довідці №11/1976 первинними документам.

Вирішуючи питання щодо пропуску строку звернення до суду позивачем з вказаним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Верховного Суду від 17.12.2019 року у зразковій справі №160/8324/19 Адміністрацію Державної прикордонної служби України було видано довідку №11/1976 від 14.09.2020 року.

Суд зауважує, що зверненню до відповідача із заявою про перерахунок пенсії передувало видача нової довідки Адміністрацією Державної прикордонної служби України про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 року.

Позивач з метою здійснення перерахунку його пенсії саме на підставі довідки №11/1976 від 14.09.2020 року року, звернувся до відповідача з відповідною заявою.

Однак, листом від 13.01.2021 року відповідач відмовив позивачеві у перерахунку пенсії на підставі Довідки №11/1976 від 14.09.2020 року. Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Таким чином, про порушення своїх прав позивач дізнався з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 13.01.2021 року про відмову щодо перерахунку пенсії на підставі оновленої Довідки.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника (параграфи 52, 56).

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Протиправна невиплата пенсії або протиправне невідновлення виплати пенсії, що сталися з вини держави в особі її компетентних органів (зокрема, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, ПФУ), можуть бути віднесені до триваючих правопорушень, оскільки суб`єкт владних повноважень - відповідний орган ПФУ протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно пенсіонера, чим порушує його/її право на соціальних захист - пенсійне забезпечення.

Право на пенсію підпадає під сферу дії статті 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» гарантує всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

Таким чином, право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Отже, в даному випадку особа має передбачене законом право на «автоматичний» перерахунок пенсії без власних зустрічних дій, і це право є абсолютним.

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Згідно з частиною 2 статті 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі.

Зі змісту викладених норм слідує, що необхідною умовою залучення третіх осіб є той факт, що судове рішення у справі може вплинути на права, свободи, інтереси або обов`язки осіб, які не є стороною у справі.

Оскільки предметом спору є нездійснення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області перерахунку та виплати пенсії позивачеві, судове рішення у справі не впливає на права або обов`язки Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Суд вважає, що відповідачем належними доказами не обґрунтовано, що рішення у цій справі безпосередньо впливатиме на права чи інтереси Адміністрації Державної прикордонної служби України. За наведених обставин, суд вважає відсутніми правові підстави для задоволення клопотання відповідача про залучення третьої особи.

Враховуючи зазначене, у задоволенні клопотання про залучення третьої особи слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Суд констатує, що питання щодо достовірності довідки №11/1976 не є предметом розгляду в межах даної адміністративної справи, зокрема Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відмовляючи позивачеві у перерахунку пенсії на підставі вказаної довідки не посилалося на недостовірність довідки., як на підставу повернення такої.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Також суд зауважує, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не позбавлений можливості самостійно збирати та витребувати необхідні докази. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів належними та допустимими доказами неможливості самостійно витребувати та надати зазначені докази.

З огляду на вище викладене суд приходить висновку, що в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів слід відмовити.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 256, 294, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні клопотань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про залишення позовної заяви без розгляду, про залучення третьої особи та про витребування доказів по справі №260/807/21 - відмовити.

2. Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку визначеному ст. 256 КАС України.

СуддяМ.М. Луцович