Справа № 280/4641/20
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року Справа № 280/4641/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Погомій Я.І.,

позивача ОСОБА_1

представників:

позивача Озюменка Є.Ю.,

відповідачів Кравченка П.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (вул. Троїцька, буд. 20-А, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49101) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

10.07.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУНП в Дніпропетровській області), в якій позивач, після збільшення позивних вимог, просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника відповідача №665к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності помічника начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, підполковника поліції ОСОБА_1 », яким застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

визнати протиправним та скасувати наказ начальника відповідача №123о/с від 04.05.2020 «По особовому складу» про звільнення позивача за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

визнати протиправним та скасувати наказ начальника відповідача №236о/с від 31.08.2020 «По особовому складу» до наказу №123о/с від 04.05.2020 «По особовому складу» про звільнення позивача за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

поновити позивача на службі в Національній поліції на посаді помічника начальника відповідача з 04.05.2020;

стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04.05.2020 по день ухвалення судового рішення, з розрахунку 271,29 грн. за кожен день вимушеного прогулу.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати та допустити негайне виконання постанови в частині поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його звільнення відбулося 04.05.2020, у період перебування на лікарняному, що є порушенням ст.46 Конституції України та ст.40 Кодексу законів про працю України. У відповідності до вимог ст. 149 Кодексу законів про працю України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Проте, в порушення вказаних вимог начальником ГУНП в Дніпропетровській області під час застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до підполковника поліції ОСОБА_1 письмові пояснення не вимагались, пропозицій щодо падання письмових пояснень ОСОБА_1 до застосування дисциплінарного стягнення не надходило, ОСОБА_1 був позбавлений гарантованого права надати свої пояснення з цього приводу. Також, під час застосування дисциплінарного стягнення не було чітко зазначено в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, не були враховані жодні пом`якшувальні обставини тощо. Крім того, викладена інформація в наказі начальника ГУНП в Дніпропетровській області №665к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності помічника начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, підполковника поліції ОСОБА_1 », щодо неприбуття ОСОБА_1 на службу без поважних причин 24.02.2020, не відповідає дійсності. Оскільки в цей день ОСОБА_1 прибув на своє робоче місце у визначений внутрішнім трудовим розкладом час та приступив до виконання трудових обов`язків. На думку позивача, вищезазначені обставини свідчать про протиправність його звільнення та є підставами для задоволення позовних вимог.

Ухвалою судді від 15.07.2020 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

31.07.2020 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 04.08.2020 у справі відкрите загальне позовне провадження, підготовче засідання призначене на 17.09.2020.

07.09.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позов. У відзиві відповідач заперечив проти задоволення вимог з посиланням на те, що 24.02.2020 до відповідача надійшла інформація про надзвичайну подію за участю помічника начальника ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_1 . З метою повного та всебічного з`ясування обставин вищезазначеної надзвичайної події за участю позивача, дисциплінарною комісією відповідача було проведено службове розслідування, в ході якого встановлено, що 20.01.2020 Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Мелітополі за матеріалами УСБУ в Запорізькій області відкрито кримінальне провадження № 0000016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за фактом вимагання неправомірної вигоди, у вигляді грошових коштів, окремими поліцейськими Приморського відділення поліції Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області від громадянки ОСОБА_2 за укриття кримінального правопорушення та не притягнення останньої до кримінальної відповідальності. Дисциплінарною комісією ГУНП в Дніпропетровській області, також було враховано, що вищевказана подія за участю підполковника поліції ОСОБА_1 викликала негативний суспільний резонанс в мережі «Інтернет», а саме, на багатьох сайтах якого, у негативному контексті висвітлено діяльність Національної поліції України, що вказує на завдання помічником начальника ГУНП підполковником поліції ОСОБА_1 шкоди авторитету органів поліції, що у свою чергу, призводить до зменшення довіри громадян до Національної поліції. Також, дисциплінарною комісією ГУНП в Дніпропетровській області під час службового розслідування було з`ясовано, що 24.02.2020 підполковник поліції ОСОБА_1 був відсутній на службі. Щодо твердження позивача про перебування на лікарняному, то станом на 06.04.2020 у відповідача в журналі реєстрації листів непрацездатності зареєстрована довідка про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 за період з 28.02.2020 по 06.03.2020. Інших листів непрацездатності ОСОБА_1 до УКЗ ГУНП в Дніпропетровській області не надходило. Крім того зазначає, що твердження позивача про неповідомлення його про проведення службового розслідування не відповідає дійсності, оскільки рекомендованими листами з повідомленням, на адреси місця проживання позивача надсилались виклики щодо необхідності прибуття 06.04.2020 до ГУНП в Дніпропетровській області для надання письмових пояснень в рамках службового розслідування. З урахуванням викладених обставин, вважає спірні накази законними та обґрунтованими, а позовні вимоги безпідставними. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 15.09.2020 було задоволено заяву відповідача про участь його представника у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції.

Протокольною ухвалою від 17.09.2020 у підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 29.09.2020.

29.09.2020 від представника позивача до суду надійшло клопотання, погоджене представником відповідача, про відкладення підготовчого засідання, обґрунтована зайнятістю представника позивача у невідкладних слідчих діях. Підготовче засідання без його участі просить не проводити.

Ухвалою від 29.09.2020 підготовче засідання відкладене на 26.10.2020.

19.10.2020 від представника відповідача до суду надійшло клопотання, в якому представник зазначає про неможливість прибуття у підготовче засідання у зв`язку із його відрядженням.

26.10.2020 від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, обґрунтоване захворюванням позивача на коронавірусну інфекцію з 05.10.2020.

Ухвалою від 26.10.2020 підготовче засідання було відкладене на 12.11.2020.

В період з 10.11.2020 по 27.11.2020 суддя перебував на лікарняному, через що підготовче засідання було відкладене на 08.12.2020.

07.12.2020 від представника позивача до суду надійшло клопотання, погоджене представником відповідача, про відкладення судового розгляду, обґрунтоване продовженням лікування представника позивача.

Ухвалою від 08.12.2020 підготовче засідання було відкладене на 24.12.2020.

24.12.2020 від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Протокольною ухвалою від 24.12.2020 підготовче засідання було відкладене на 28.01.2021.

28.01.2021 від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач доповнив первинні вимоги. Обґрунтування позовних вимог лишилося незмінним.

Протокольною ухвалою від 28.01.2021 було прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, підготовче засідання відкладене на 16.02.2021.

16.02.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, аналогічний за змістом раніше наданому відзиву.

Протокольною ухвалою від 16.02.2021 за клопотанням представника позивача у підготовчому засіданні оголошена перерва до 26.02.2021.

23.02.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

У підготовче засідання 26.02.2021 учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце підготовчого засідання, не прибули.

26.02.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. У відзиві позивач спростовує твердження викладені відповідачем у відзивах.

Ухвалою від 26.02.2021 у справі було закрите підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 16.03.2021.

16.03.2021 від представника позивача до суду надійшло клопотання, погоджене представником відповідача, про відкладення судового засідання, обґрунтоване захворюванням представника позивача на коронавірусну інфекцію з 03.03.2021.

Ухвалою від 16.03.2021 судове засідання було відкладено до 01.04.2021.

Протокольними ухвалами суду від 01.04.2021, 14.04.2021 та 12.05.2021 в судовому засіданні оголошувались перерви до 14.04.2021, 12.05.2021 та 26.05.2021 відповідно.

В судовому засіданні 21.05.2021 судом було досліджено речовий доказ, а саме запис з камер спостереження, розташованих в ГУНП в Дніпропетровській області за 24.02.2020, тобто за той день коли, на думку відповідача, ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці без поважних причин. Вказана обставина (відсутність позивача на робочому місці 24.02.2020) послугувала однією з підстав для звільнення позивача.

В судовому засіданні 26.05.2021, позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

Сторони під час розгляду справи, у судовому засіданні, повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 26.05.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

24.02.2020 до ГУНП в Дніпропетровській області надійшла інформація (інформаційна довідка) про надзвичайну подію за участю помічника начальника ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_1 .

У вказаній інформаційній довідці йшла мова про те, що 24.02.2020 працівниками правоохоронних органів Запорізької області задокументовано факт отримання неправомірної вигоди від цивільної особи начальником СП Приморського відділення поліції Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції ОСОБА_3 .

Разом з цим, цього ж дня, за можливу причетність до вищезазначеного злочину затримано в порядку ст. 208 КПК України помічника начальника ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_1 , який перебував на території Запорізької області.

За даним фактом, наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 25.02.2020 за №392 «Про організацію проведення службового розслідування» було призначено службове розслідування.

В ході проведення службового розслідування, позивачу направлялись листи від 25.03.2020 №2094/103/05-2020, №2095/103/05-2020 та №2096/103/05-2020 з пропозицією прибути до відділу інспекції з особового складу УКЗ ГУНП в Дніпропетровській області 06.04.2020 з 09:00 до 17:30, для надання письмових пояснень у рамках службового розслідування. Проте, зазначені листи були повернуті поштовим відділенням на адресу відповідача з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Під час проведення службового розслідування, було встановлено порушення з боку помічника начальника ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_1 вимог п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 пункту 1 розділу II, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 та п. 5 Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників управлінь, відділів, секторів апарату ГУНП в Дніпропетровській області та інших його структурних та відокремлених підрозділів, затвердженого наказом ГУНП від 30.09.2016 №2786, тобто, вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно - етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу Національної поліції, а також неприбутті на службу без поважних причин 24.02.2020.

За результатами проведення службового розслідування, 21.04.2020 було складено висновок «Про результати службового розслідування за інформацією про надзвичайну подію за участю помічника начальника ГУНП підполковника поліції ОСОБА_1 ».

Також, 21.04.2020 було видано наказ №665к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності помічника начальника ГУНП підполковника поліції ОСОБА_1 », яким:

1. За порушення службової дисципліни, недотримання вимог п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 пункту 1 розділу II, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно - етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу Національної поліції, а також неприбутті на службу без поважних причин 24.02.2020 застосувати до помічника начальника ГУНП підполковника поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

2. День невиходу на службу 24.02.2020 помічником начальника ГУНП підполковником поліції ОСОБА_1 , вважати прогулом.

Наказом від 04.05.2020 №123 о/с «По особовому складу» позивача звільнено з 04.05.2020 за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисціплінарного статуту Національної поліції України.

Наказом від 31.08.2020 за №236 о/с до наказу ГУНП від 4 травня 2020 року №123 о/с: пункт наказу про звільнення зі служби в поліції відповідно до пункту 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» підполковника поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) помічника начальника, змінено щодо дати звільнення, а саме: з 04 травня 2020 року на 06 червня 2020 року.

Не погоджуючись з вищезазначеними наказами та вважаючи своє звільнення безпідставним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Виходячи з вищевикладених обставин та пояснень сторін, предметом доказування по даній справі є:

- наявність факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразився у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно - етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу Національної поліції;

- наявність факту неприбуття позивача на службу без поважних причин 24.02.2020;

- наявність порушень вимог законодавства при проведенні службового розслідування щодо позивача, за наслідками якого прийняті спірні накази.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

За приписами статті 1 Закону №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Стаття 3 Закону №580-VIII визначає, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно із частинами 1, 2 статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

Частиною 1 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно із частиною 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Пунктами 3, 7, 8 частини 6 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський має право, крім іншого: приймати у межах, визначених посадовими (функціональними) обов`язками, рішення або брати участь у їх підготовці; ознайомлюватися з матеріалами особової справи, висновками службового розслідування, що проводиться стосовно нього, а також долучати до нього свої пояснення; робити копії матеріалів особової справи, висновків службового розслідування за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами.

Відповідно до частин 10, 11 статті 15 Дисціплінарного статуту за рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією.

У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для участі в засіданні комісії. Виклик надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Частинами 1 та 2 статті 18 Дисціплінарного статуту встановлено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;

2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;

3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами;

4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;

5) користуватися правничою допомогою.

Згідно з частиною 11 статті 18 Дисціплінарного статуту отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу.

Вказані положення відповідають вимогам статті 149 Кодексу законів про працю України, якою визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

На думку суду, не можуть вважатися належними та допустимими доказами по справі, надані до письмового відзиву відповідача, копії поштових відправлень про виклик ОСОБА_1 для надання пояснень направлених за поштовими адресами в яких ОСОБА_1 , на час проведення службового розслідування, не проживав, оскільки за Ухвалою слідчого судді та за погодженням із органом досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000016 від 20.01.2020, ОСОБА_1 починаючи з 27.02.2020 повинен був знаходитись за адресою: АДРЕСА_2 і без дозволу слідчого або суду не мав права покидати вказане житлове приміщення.

Так, відповідач, направляв поштові відправлення на наступні адреси:

лист за №2094/103/05-2020 направлявся за адресою АДРЕСА_3 ;

лист за №2096/103/05-2020 направлявся за адресою АДРЕСА_4 ;

лист за №2095/103/05-2020 направлявся за адресою АДРЕСА_5 .

Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 не мав змоги знати про його виклик для надання письмових пояснень по службовому розслідуванню, а отже не мав можливість надати письмові пояснення.

Пунктом 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 (далі - Правила) передбачено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин 1, 2 та пунктів 6, 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися, серед інших, такі види дисциплінарних стягнень: звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Згідно з частинами 3, 8 статті 19 Дисціплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Проте, в порушення вказаних вимог начальником ГУНП в Дніпропетровській області під час застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до підполковника поліції ОСОБА_1 , помічника начальника ГУНП в Дніпропетровській області, вказані вимоги виконані не було. Наказ начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №665к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності помічника начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, підполковника поліції ОСОБА_1 », яким застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції та Наказ начальника ГУНП в Дніпропетровській області №123 о/с від 04.05.2020 «По особовому складу» із змінами та доповненнями у відповідності до Наказу №236 о/с від 31.08.2020 про звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 , помічника начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за п.6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) не містять відомостей про врахування ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Під час застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до підполковника поліції ОСОБА_1 , помічника начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області не було враховано, що він є учасником Антитерористичної операції на Сході України, має на вихованні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є малолітньою і не досягла трирічного віку, не враховано, що ОСОБА_1 є єдиним годувальником в родині, не враховано що ОСОБА_1 має в наявності заохочення та нагороди, за час роботи в органах МВС та Національній поліції, не враховано що ОСОБА_1 має стаж роботи в органах МВС та Національній поліції 24 роки, займав керівні посади і має відмінну характеристику за місцем роботи, підтвердженням чого є матеріали особової справи ОСОБА_1 .

У відповідності до керівних роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» п.22. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами З, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Дисциплінарного статуту, дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

У наказі від 21.04.2020 №665к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності помічника начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, підполковника поліції ОСОБА_1 » зазначено, що позивача звільнено за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно - етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу Національної поліції, а також неприбутті на службу без поважних причин 24.02.2020.

Зазначений наказ ґрунтується на Висновку «Про результати службового розслідування за інформацією про надзвичайну подію за участю помічника начальника ГУНП підполковника поліції ОСОБА_1 » від 21.04.2020. Проте, у висновку службової перевірки продубльовано зміст письмового повідомлення про підозру ОСОБА_1 по кримінальному провадженню №0000016 від 20.01.2020. Тобто комісія по проведенню службового розслідування фактично переписала відомості викладені в повідомленні про підозру ОСОБА_1 по кримінальному провадженню. В матеріалах службового розслідування не зазначено виду порушення трудової дисципліни, обставини його вчинення та в чому саме полягає дисциплінарний проступок.

Аналізуючи оскаржувані рішення (накази), суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішень дотримано не було, оскільки станом на дату судового розгляду вироку суду за фактом вчинення позивачем кримінального злочину не постановлено.

Суд зазначає, що кримінальна відповідальність і дисциплінарне стягнення є різними видами юридичної відповідальності, які визначають різні правові наслідки для особи.

Недопустимість притягнення до дисциплінарної відповідальності та незаконність звільнення з займаної посади лише на підставі повідомлення про підозру та матеріалів кримінального провадження викладена в постанові Верховного суду у справі №802/1767/17-а від 30.07.2020.

Відповідачем не обґрунтовано та не зазначено, які саме дії вчинив позивач, що «є не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно - етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу Національної поліції».

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на негативні висновки з мережі «Інтернет», оскільки дані мережі «Інтернет» без належних доказів на їх підтвердження, не можуть слугувати достатніми підставами для звільнення особи.

Що стосується посилання відповідача на неприбутті позивача на службу без поважних причин 24.02.2020, то суд зазначає, що в судовому засіданні 26.05.2021 судом були досліджені записи з камер спостереження ГУНП в Дніпропетровській області. Відповідно до досліджених записів, судом встановлено факт прибуття позивача в приміщення ГУНП в Дніпропетровській області, тобто на робоче місце та вибуття з нього, 24.02.2020. Таким чином посилання відповідача на відсутність позивача на службі без поважних причин 24.02.2020, спростовується наявними в матеріалах справі доказами. Крім того, відповідачем не доведено факт ознайомлення позивача із правилами внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників управлінь, відділів, секторів апарату ГУ НП в Дніпропетровській області та інших його структурних, відокремлених підрозділів, затверджених наказом відповідача від 30.09.2016 №2786.

Інших підстав для звільнення позивача, окрім вищезазначених, спірний наказ від 21.04.2020 №665к не містить, що свідчить про його необґрунтованість та безпідставність.

Разом з тим, суд не погоджується з твердженням позивача про незаконність його звільнення під час перебування на лікарняному.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №205/4196/18 (провадження №14-670цс19) відступила від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року у справі №6-156цс12 і від 23 січня 2013 року у справі №6-127цс12, а також від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, сформульованого у постанові від 16 березня 2020 року у справі №640/10761/14-ц. Зокрема, зазначила, що гарантія частини третьої статті 40 КЗпП України поширюється на випадки припинення контракту з працівником за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України. У разі порушення цієї гарантії негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

Звільнення працівника під час його тимчасової непрацездатності не є безумовною підставою для поновлення його на роботі, аналогічну правову позицію сформулював Верховний Суд в постанові 04 листопада 2020 року по справа №389/2004/16-ц (провадження №61-3903св20).

Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 04.05.2020 №123о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 04.05.2020. Оскільки в цей день позивач перебував на лікарняному, то наказом від 31.08.2020 за №236 о/с до наказу ГУНП від 4 травня 2020 року №123 о/с обґрунтовано були внесені зміни до пункту наказу щодо дати звільнення, проте безпідставно зазначено днем звільнення - 06 червня 2020 року, оскільки це є вхідним днем (суботою). Відповідно до Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників управлінь, відділів, секторів апарату ГУНП в Дніпропетровській області та інших його структурних, відокремлених підрозділів, затверджених наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 30.09.2016 №2786, вихідними днями у позивача є субота та неділя.

Таким чином наявні матеріали справи свідчать про протиправність винесення наказу від 21.04.2020 №665к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності помічника начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, підполковника поліції ОСОБА_1 » та як похідних від нього наказів від 04.05.2020 №123 о/с та від 31.08.2020 №236 о/с, з підстав зазначених вище.

Щодо інших посилань відповідача викладених у відзивах, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, наявні в матеріалах справи докази спростовують висновки службового розслідування щодо вчинення позивачем правопорушення, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим та таким, що спростовується матеріалами справи.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість застосування до позивача дисціплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції, а відтак, позовні вимоги в частині скасування спірних наказів підлягають задоволенню.

У зв`язку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів відповідача, то позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Відповідно до наказу від 31.08.2020 №236 о/с позивача звільнено з 06.06.2020.

Згідно з п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110, днем звільнення вважається останній день роботи.

Тобто день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

Таким чином, останнім робочим днем позивача є 05.06.2020 (п`ятниця).

Отже, позивач підлягає поновленню на посаді з 09.06.2020 (перший робочий день після звільнення), а не з 04.05.2020, як просить позивач у позові.

Судом встановлено, що позивач з моменту фактичного звільнення до дати постановлення рішення у цій справі ніде не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває (доказів іншого матеріали справи не містять), а відтак на його користь повинна бути стягнута сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. (далі - Порядок №100)

Так, згідно з вимогами п.2 Порядку №100 обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п.5.8 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки відповідача №1844 від 19.08.2020 вбачається, що середньоденний розмір грошового забезпечення позивача станом на 04.05.2020 становив 271,29 грн.

Таким чином слід стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.06.2020 по 26.05.2021 в розмірі 95494,08 грн. (дев`яносто п`ять тисяч чотириста дев`яносто чотири гривні 08 коп.)

За приписами частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про:

1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць;

2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;

3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби;

4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності;

5) уточнення списку виборців;

6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань;

7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 8410,00 грн. підлягає негайному виконанню.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вищезазначеного.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

В зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» питання щодо розподілу судового збору судом не вирішувалось.

Що стосується заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 30000,00 грн. то суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи не додано жодного документу на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 16.06.2020 у справі №640/22250/19 (адміністративне провадження №К/9901/10848/20, №К/9901/10804/20) склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18 (адміністративне провадження №№К/9901/11333/19, К/9901/12479/19) та інших.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд також звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у справі «Лавентс проти Латвії» наголосив, що відшкодовуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначено ЄСПЛ у п.268 Рішення по справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (Заява № 19336/04): «Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п.30, ECHR 1999-V).».

Аналогічну практику вирішення питання судових витрат застосовано ЄСПЛ у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пп.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004.

В зв`язку з тим, що позивачем не надано жодного розрахунку судових витрат та доказів їх понесення, то відсутні підстави для їх стягнення з відповідача.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (вул. Троїцька, буд. 20-А, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49101) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 21.04.2020 №665к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності помічника начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, підполковника поліції ОСОБА_1 »

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 04.05.2020 №123о/с «По особовому складу» в редакції наказу від 31.08.2020 №236о/с «По особовому складу» в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 помічника начальника зі служби в поліції з 06.06.2020.

Поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді помічника начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 09 червня 2020 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.06.2020 по 26.05.2021 в розмірі 95494,08 грн. (дев`яносто п`ять тисяч чотириста дев`яносто чотири гривні 08 коп.).

Звернути рішення до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді помічника начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 8410,00 грн. (вісім тисяч чотириста десять гривень 00 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «24» червня 2021 року.

Суддя Р.В. Кисіль