Справа № 640/3623/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 року м. Київ №640/3623/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, у якому просив суд:

- визнати рішення про припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №2600-0402-8/23209 від 26 лютого 2020 року протиправним;

- рішення про припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №2600-0402-8Ш209 від 26 лютого 2020 року скасувати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відновити пенсійні виплати ОСОБА_1 , які призначені в листопаді місяці 2019 року із застосуванням положень постанови КМУ «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» №543 від 26 червня 2019 року з 29 лютого 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві недоотримані пенсійні виплати ОСОБА_1 , які призначені в листопаді місяці 2019 року, виплатити з застосуванням положень постанови КМУ «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» №543 від 26 червня 2019 року з 29 лютого 2020 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оскільки припинення виплат пенсії по інвалідності відбулося не у відповідності до порядку, визначеному чинним законодавством, у зв`язку з чим такі дії є протиправними, а позивач має право на відновлення виплати пенсії по інвалідності та отриманні недоплачених сум з лютого 2020 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що матеріали пенсійної справи позивача не містять документів на підтвердження права позивача на отримання пенсії по інвалідності, крім цього наявне посвідчення про встановлення статусу інваліда війни анульоване на підставі витягу з протоколу №47 від 29 травня 2012 року засідання комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач надав відповідь на відзив, в яких заперечив проти висновків, викладених у відзиві на позовну заяву, з тих самих підстав, що й обґрунтована позовна заява.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Громадянин ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком, розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 13 листопада 2019 щодо перерахунку пенсії, а також надав посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_1 від 21 грудня 2011 року. На підставі наданих документів заявнику здійснено перерахунок пенсії з 13 листопада 2019 року.

Проте листом Управління праці та соціального захисту населення №01-08/797 від 20 лютого 2020 року зазначено, що в червні 2012 року до управління надійшов витяг з протоколу засідання Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції Міністерства соціальної політики від 29 травня 2012 року №47, в якому зазначено факт відсутності виконання робіт громадянином ОСОБА_2 у зоні відчуження та безпідставність видачі посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС категорії 2, що в свою чергу передбачає зняття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та вилучення посвідчення.

З огляду на зазначене Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві матеріали пенсійної справи приведено у відповідність до норм чинного законодавства, оскільки громадянин ОСОБА_2 попередньо надав документи, які не відповідають дійсності, через що виникла переплата в розмірі 24852,90 грн. за період з 13 листопада 2019 року по 29 лютого 2020 року.

Листом №2600-0402-8/84834 від 26 червня 2020 року громадянина ОСОБА_1 повідомлено, що у зв`язку з наданням недостовірних документів, у нього виникла переплата за період з 13 листопада 2019 року по 29 лютого 2020 року в розмірі 24852,90 грн.

Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Спірні правовідносини врегульовано положеннями Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 5 Закону №1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

У частині першій статті 9 Закону №1058-IV наведено види пенсійних виплат: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-IV передбачено право вибору пенсійних виплат особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з частиною першою статті 32 Закону №1058 особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону №1058 пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону (частина 2 статті 33 Закону №1058).

Статтею 45 Закону №1058 визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності.

У разі коли вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані після призначення пенсії по інвалідності, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком призначається з дня настання такого права, якщо звернення за призначенням пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права.

З матеріалів справи вбачається, що у позивача відсутні підстави для призначення та виплати пенсії по інвалідності, оскільки листом Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації №01-08/797 від 20 лютого 2020 року громадянина ОСОБА_1 позбавлено статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та вилучено посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_1 від 21 грудня 2011 року.

Суд звертає увагу позивача на те, що не повернення посвідчення НОМЕР_1 від 21 грудня 2011 року до органу, який його видав, не надає позивачу статусу особи з інвалідністю.

Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не є тим органом, який позбавив громадянина ОСОБА_2 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та вилучено полічення.

Для поновлення виплати пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України №543 від 26 червня 2019 року громадянин ОСОБА_1 має обов`язково подати до управління посвідчення, яким поновлено статус особи з інвалідністю внаслідок війни Комісією зі спірних питань визначення статусу осіб.

В той же час, суд звертає увагу, що громадянин ОСОБА_1 не звертався до відповідача із заявою щодо поновлення виплати пенсії в частині положень постанови Кабінету Міністрів України №543 від 26 червня 2019 року та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не вчиняло ніяких дій щодо поновлення пенсії чи відмови у такому поновленні.

Отже, відсутні підстави для поновлення виплати пенсії в частині положень постанови Кабінету Міністрів України №543 від 26 червня 2019 року, оскільки позивач не звертався до управління з відповідною заявою.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене в сукупності суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко