Справа № 160/4257/21
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
25 червня 2021 року Справа № 160/4257/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бондар М.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання нарахування та виплати індексації грошового забезпечення,-

ВСТАНОВИВ:
23.03.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), яка подано за допомогою поштового зв`язку 17.03.2021 року до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 ), в якій позивач просить:

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2016 року по 10 серпня 2020 року.

Ухвалою суду від 29.03.2021 року прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

26.04.2021 року до суду представником відповідача надано відзив.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з доказами на підтвердження поважності причин його пропуску.

11.06.2021 року позивач надав до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду. В обгрунтування заяви зазначено, що 10.08.2020 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №232 позивач був звільнений у запас. Одразу після звільнення позивач звертався до керівництва військової частини з проханням зробити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, але йому було відмовлено та запропоновано звернутися до суду з відповідним позовом. Для цього потрібно було зібрати документи на підтвердження своїх вимог, але зі збором документів у нього виникли складнощі, оскільки з 28.09.2020 року в Україні в черговий раз було запроваджено карантин, що практично зупинило можливість зібрати необхідні документи. Надалі позивач знаходився на лікуванні: з 18 по 30 листопада 2020 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Криворізький міській лікарні №2; з 03 по 12 грудня 2020 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Криворізький міській лікарні №9; з 17 по 22 грудня 2020 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Дніпровській обласній лікарні; з 18 по 24 березня 2021 року знаходився на стаціонарному лікуванні в інституті серця МОЗ України (м. Київ). Позивач вважає, що строк звернення до суду пропущений ним з поважних причин та підлягає поновленню.

Розглянувши заяву позивача поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Зі змісту позовної заяви випливає, що позивача відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2020 року №232 звільнено у запас. При виключенні зі списків військової частини НОМЕР_1 відповідачем, на думку позивача, не виплачено індексацію грошового забезпечення починаючи з 07.11.2016 по 10.08.2020 роки.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк.

З огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо проходження з публічної служби охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах норми КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11.02.2021 року у справі №240/532/20.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини.

Позивач не погоджується з невиплатою йому індексації грошового забезпечення починаючи з 07.11.2016 по 10.08.2020 роки.

Суд зазначає, що грошове забезпечення - є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір та складові були відомі позивачу, який отримує грошове забезпечення щомісячно.

Таким чином, про порушення права, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом позивачу було відомо з місяця, наступного за місяцем отримання грошового забезпечення.

До суду ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою 17.03.2021 року.

Отже, позивачем порушено місячний строк звернення до суду.

Отримання позивачем листа від відповідача від 30.01.2021 року у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого ОСОБА_1 повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 44 постанови Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 року по справі №240/12017/19.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс встановлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

В обгрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначив, що для звернення до суду йому потрібно було зібрати документи на підтвердження своїх вимог, але зі збором документів у нього виникли складнощі, оскільки з 28.09.2020 року в Україні в черговий раз було запроваджено карантин, що практично зупинило можливість зібрати необхідні документи.

Позивачем не зазначено зі збором яких саме документів у позивача виникли труднощі, оскільки до позовної заяви подано:

- копію витягу з наказу №232 від 10.08.2020 року про звільнення позивача, який видається військовослужбовцю в день звільнення;

- копію грошового атестату, який виданий в листопаді 2020 року, а до суду позов подано 23.03.2021 року, тобто через 4 місяці;

- копію листа відповідача від 30.01.2021 року про відмову у проведенні індексації на запит позивача від 04.01.2021 року, тобто запит подано позивачем майже через 5 місяців після звільнення зі служби.

Також, позивач зазначив, що знаходився на лікуванні: з 18 по 30 листопада 2020 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Криворізький міській лікарні №2; з 03 по 12 грудня 2020 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Криворізький міській лікарні №9; з 17 по 22 грудня 2020 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Дніпровській обласній лікарні; з 18 по 24 березня 2021 року знаходився на стаціонарному лікуванні в інституті серця МОЗ України (м. Київ).

Суд зазначає, що позов подано 17.03.2021 року, тому перебування позивача з 18 по 24 березня 2021 року на стаціонарному лікуванні в інституті серця МОЗ України (м. Київ) не впливає на строк звернення до суду.

Періоди перебування позивача на лікуванні з 18 по 30 листопада 2020 року, з 17 по 22 грудня 2020 року є поважною причиною неможливості звернення до суду з 18 по 30 листопада 2020 року та з 17 по 22 грудня 2020 року, проте, спірні правовідносини між позивачем та відповідачем тривали з 2016 року та позивач був звільнений 10.08.2020 року, тобто перебування позивача на лікуванні мало місце вже після спливу місячного строку звернення до суду.

З огляду на сукупність встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів того, що за наявності наміру поновити порушені права, позивач був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до суду з адміністративним позовом.

Частиною 3 статті 123 КАС України встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, наведені позивачем в заяві доводи не спростовують цієї обставини; позивачем не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку звернення до адміністративного суду, внаслідок чого суд не вбачає підстав для визнання поважними причин пропуску строку та його поновлення.

Враховуючи зазначене, заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволенню не підлягає, а позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 має бути залишена без розгляду.

Керуючись статтями 123, 169, 240, 243, 248 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання нарахування та виплати індексації грошового забезпечення - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар