Справа № 420/14299/20
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Горбаченка Е.С.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Небесняк В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ДП Центр обслуговування громадян про визнання протиправною бездіяльність щодо неподання документів для проведення державної реєстрації та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ДП Центр обслуговування громадян, в якій з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Одеської обласної державної адміністрації щодо неприйняття рішення про зміну місцезнаходження (визначення місцезнаходження) Державного підприємства «Центр обслуговування громадян»;

зобов`язати Одеську обласну державну адміністрацію визначити місцезнаходження Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» шляхом видання відповідного розпорядження про місцезнаходження Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» включивши відомості про місцезнаходження: 65032, м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 4».

Ухвалою від 21.12.2020р. Одеським окружним адміністративним судом вказану позовну заяву було залишено без руху.

На виконання ухвали 29.12.2021р. (вх. № 55956/20) позивач надав до суду заяву про усунення недоліків, чим усунув зазначені судом недоліки.

Ухвалою від 04.01.2021 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

09.02.2021 року (вх. № 6421/21) позивачем до канцелярії суду подано заяву про уточнення позовних вимог.

09.02.2021 року (вх. № ЕП/3474/21) позивачем до канцелярії суду подано заяву про уточнення позовних вимог.

24.02.2021 року (вх. № ЕП/5021/21) позивачем до канцелярії суду подано заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою від 26.02.2021 року розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження.

11.03.2021 року (вх. № 12249/21) представником третьої особи до канцелярії суду подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

17.03.2021 року представником відповідача до канцелярії суду подано заяву про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 17.03.2021 року розгляд справи відкладено.

30.03.2021 року (вх. № 15718/21) позивачем до канцелярії суду подано заяву про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

31.03.2021 року (вх. 16051/21) представником третьої особи до канцелярії суду подано клопотання про розгляд справи за її відсутності.

05.04.2021 року (вх. № ЕП/8983/21) позивачем до канцелярії суду подано заяву про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Ухвалою від 06.04.2021 року заяву про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції задоволено.

16.02.2021 року (вх. № ЕП/4181/21) представником відповідача до канцелярії суду подано заяву про долучення документів до матеріалів справи.

01.02.2021 року (вх. № ЕП/2679/21) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

09.02.2021 року (вх. № ЕП/3474/21) позивачем до канцелярії суду подано відповідь на відзив.

09.02.2021 року (вх. № 6420/21) позивачем до канцелярії суду подано відповідь на відзив.

16.03.2021 року (вх. № ЕП/6803/21) відповідачем до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

14.04.2021 року (вх. № ЕП/10155/21) представником відповідача о канцелярії суду подано заяву матеріалів.

Ухвалою від 14.04.2021 року продовжено строк підготовчого провадження.

15.04.2021 року (вх. № ЕП/10469/21) позивачем до канцелярії суду подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою від 17.05.2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що вдповідачем тривалий час порушуються права позивача на отримання актуальної інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо фактичного місцезнаходження Підприємства у зв`язку із неприйняттям відповідачем рішення про зміну місцезнаходження підприємства, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що останній діяв у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1. ч.1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 , Одеському окружному адміністративному суду.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 з 17.05.2018 року обаймає посаду начальника юридичного відділу ДП «Центр обслуговування громадян».

Розпорядженням № 171/А-2019 Одеської обласної державної адміністрації від 06.04.2016 року було створено Державне підприємство «Центр обслуговування громадян», як суб`єкт публічного права відповідно до Господарського кодексу України, Законі України «Про місцеві державні адміністрації», «Про державну реєстрацію речаових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», «Про управління об`єктами державної власності», наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 26.07.2012 року № 870 «Про затвердження примірних статутів державного підприємства і казенного підприємства» з метою задоволення потреб фізичних та юридичних осіб територіальних громад Одеської області у наданні адміністративних послуг у сферах державної реєстрації та затверджегно Статут Підприємства.

Наказом Міністерства юстиції України № 1270/5 від 28.04.2016 року Підприємство було акредитовано, як суб`єкт державної реєстрації у сферах державної реєстрації у повному обсязі.

При цьому, у позовній заяві позивачем зазначено та відповідачем під час розгляду справи підтверджено, що все майно (меблі, техніку), а також всю документацію Підприємства (кадрову документацію, трудові книжки, особові справи, кадрові накази, документи фінансово-бухгалтерського обліку, господарські договори, судові справи тощо), робочі місця працівників Підприємства було вивезено Одеською обласною державною адміністрацією у період з 31.01.2020 року по 05.02.2020 року, що підтверджується листом Департаменту економічної політики та стратегічного планування Одеської обласної державної адміністрації від 27.07.2020 року № 04.1-13/1542, яким повідомлено про припинення договору суборенди нежитлового приміщення між ДП «ЦОГ» та ТОВ «Кадор Трейд».

В подальшому позивач неодноразово зверталась до відповідача із запитами щодо надання довідки про доходи за 2019 рік, про надання інформації про визначення робочого місця, куди необхідно приходити на роботу, а також розпорядок робочого дня та про надання довідки про заборгованість заробітної плати (а.с. 35, 38, 41), однак довідки та затребувану інформацію позивач так і не отримав.

Як вбачається з позовної заяви та не заперечується відповідачем, інформація, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», зокрема, щодо місцезнаходження Підприємства не відповідає дійсності. Таким чином, позивач, трудовий колектив Підприємства та громадян України, які отримували послуги Підприємства або бажають у подальшому їх отримати, так і контролюючі органи, які через недостовірну інформацію позбавлені можливості здійснити контрольно-перевірочні та інспекційні заходи відповідно до своїх повноважень на виконання доручень та направлень на перевірки Підприємства у зв`язку із розглядом звернень позивача та колективних звернень та скарг.

Дані обставини, підтверджуються листом Головного управління Держпраці в Одеській області від 15.02.2021 року № 15-У-307/03-03-1182, в якому є посилання на інформацію відповідача про те, що «у даний час державне підприємство «Центр обслуговування громадян» фактично не здійснює фінансове-господарську діяльність і не розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», вказує, що вжиття заходів, передбачених п. 15 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 823, є об`єктивно неможливим.

Таким чином, враховуючи те, що Додатковою угодою № 14 від 31.01.2020 року Договір суборенди був припинений з 31.01.2020 року, а отже, з цієї дати ДП «Центр обслуговування громадян» не розташоване за адресою, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Проте, відповідачем під час розгляду справи зазначено, що ДП «ЦОГ» фактично свою діяльність не здійснює, однак доказів припинення діяльності ДП «ЦОГ», засновником якого є відповідач (а.с. 11-12), відповідачем суду не надано.

Так само не надано суду доказів винесення відповідачем достовірної та актуальної інформації щодо місцезнаходження підприємства.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Також і Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частин другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, винив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у публічно-правових відносинах, які звернулися до суду з позовом за ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення з боку суб`єкта владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи.

За змістом частин першої, другої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

З наявного у матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань суд не вбачає інформації щодо зміни відповідачем місця реєстрації після припинення Договору суборенди (а.с. 62-63), а відповідачем будь-яких доказів на підтвердження протилежного до суду не надано.

Враховуючи вищевказане, судом встановлено порушення прав позивача, як громадянина України та працівника такого Підприємства через відсутність можливості одержання актуальної інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо фактичного місцезнаходження Підприємства у зв`язку із неприйняттям відповідачем рішення про зміну місцезнаходження підприємства.

Так, зі змісту Рекомендації R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином суд не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду скарги, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, визначення місцезнаходження Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» відноситься до дискреційних повноважень відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку що достатнім способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправної бездіяльності Одеської обласної державної адміністрації щодо неприйняття рішення про зміну місцезнаходження (визначення місцезнаходження) Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» та зобов`язання Одеської обласної державної адміністрації визначити місцезнаходження Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» та вчинити дії щодо внесення відповідних даних до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як наслідок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням наведеного, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Одеської обласної державної адміністрації за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Одеської обласної державної адміністрації (місцезнаходження: 65032, м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 4; ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Юридичного департаменту Одеської міської ради (місцезнаходження: 65026, м. Одеса, пл. Думська, 1; ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ДП Центр обслуговування громадян (місцезнаходження: 65045, м. Одеса, вул. Катерининська, 27/1) про визнання протиправною бездіяльність щодо неподання документів для проведення державної реєстрації та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Одеської обласної державної адміністрації щодо неприйняття рішення про зміну місцезнаходження (визначення місцезнаходження) Державного підприємства «Центр обслуговування громадян».

Зобов`язати Одеську обласну державну адміністрацію визначити місцезнаходження Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» та вчинити дії щодо внесення відповідних даних до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Стягнути з Одеської обласної державної адміністрації () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять грн. 40 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 24.06.2021 р.

Суддя О.М. Тарасишина