Справа № 280/2519/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 червня 2021 року Справа № 280/2519/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації перебування (фактичне місце проживання): АДРЕСА_2 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області (, 69000, м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд. 12) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), підписана представником адвокатом Щеголь Сергієм Костянтиновичем (далі - представник), до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій представник позивача просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу щомісячних страхових виплат за страховим випадком за період з 01 грудня 2017 року по 31 липня 2018 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу заборгованість за щомісячною страховою виплатою стійка втрата професійної працездатності 100%, безстроково, за період з 01 грудня 2017 року по 31 липня 2018 року та здійснити компенсацію позивачу втрати частини доходів, з 01 грудня 2017 року по місяць виплати заборгованості, у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 27 квітня 2021 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області як отримувач страхових виплат, призначених у зв`язку із реєстрацією нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Разом з тим, за період з грудня 2017 року по липень 2018 року страхових виплат позивач не отримав. Позивач вважає бездіяльність щодо не нарахування та невиплати страхових виплат протиправною, із посиланням на норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 24 травня 2021 року надав до суду відзив на адміністративний позов (вх.№29423), в якому зазначає, що позивач до початку проведення антитерористичної операції перебував на обліку та отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Сніжне Донецької області, повноваження виконання статутних завдань якого, відповідно до постанови правління Фонду соціального страхування України від 10 жовтня 2017 року №50 «Про затвердження структури органів Фонду», з 01 січня 2018 року передано до Костянтинівського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Вказує, що в подальшому виплати продовжено Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі. За заявою представника позивача, постановою від 18 грудня 2017 року №0801/20310/20310/80 були припинені щомісячні страхові виплати з 01 грудня 2017 року, на підставі статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». В подальшому, на підставі заяви ОСОБА_1 від 14 червня 2018 року та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14 червня 2018 року №267 Запорізьким відділенням ОСОБА_1 постановою від 16 червня 2018 року №0802/23010/20310/83 були продовжені раніше призначені щомісячні страхові виплати з 01 червня 2018 року. Щодо компенсації втрати частини доходів зазначає, що оскільки позивач у справі власноруч подав заяву про припинення йому страхових виплат у зв`язку зі зміною фактичного місця проживання, та з урахуванням наведених норм законодавства, відповідно до яких внутрішньо перемішені особи мають право на продовження страхових виплат за фактичним місцем проживання, то в даному випадку позивач не має права на отримання компенсації втрати частини доходів. У зв`язку з наведеним, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області як отримувач щомісячної страхової виплати, призначеної у зв`язку із реєстрацією страхового випадку трудове каліцтво, що сталось 30 жовтня 1970 року. За висновком МСЕК від 15 травня 2008 року серії ДОН-04 №007376 потерпілому встановлена стійка втрата професійної працездатності 100% та 1 група інвалідності, безстроково.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, на підставі особистої заяви та довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі від 14 жовтня 2014 року №0809/20310/20310/53 продовжено виплату раніше призначеної щомісячної страхової виплати у зв`язку з тимчасовим місцем проживання в розмірі 3694,93 грн. з 01 жовтня 2014 року.

Постановою Вознесенівського відділення м. Запоріжжя управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 18 грудня 2017 року №0801/20310/20310/80 припинено з 01 грудня 2017 року страхову виплату у розмірі 4927,72 грн. Причина припинення: скасування довідки ВПО, протокол від 07 грудня 2017 року №48.

26 лютого 2018 року представником позивача за довіреністю подано до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області заяву про призупинення страхової виплати у зв`язку із виїздом в м. Сніжне Донецької області.

14 червня 2018 року позивач звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області із заявою про відновлення страхової виплати, надавши до заяви довідку ВПО від 14 червня 2018 року №267, що видана Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району, фактичним місцем проживання/перебування позивача є: АДРЕСА_3 .

Постановою Запорізького відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 16 липня 2018 року №0802/20310/20310/83 продовжено раніше призначену страхову виплату потерпілому ОСОБА_1 в розмірі 7451,57 грн. з 01 червня 2018 року безстроково.

21 січня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату страхових виплат за період з грудня 2017 року по липень 2018 року.

Листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 11 лютого 2021 року №Т-15/02-11-644 повідомлено позивача про те, що згідно з Порядком призначення №365 та пунктом 3.9 Порядку №27 суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному дирекцією Фонду.

Не погоджуючись з бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати страхових виплат за період з 01 грудня 2017 року по 31 липня 2018 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як передбачено статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105-XIV (далі - Закон №1105-XIV).

Пунктом третім розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Разом із тим, відповідно до статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон №1706-VII), для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Статтею третьою Закону №1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (підпункти 1, 3 частини першої статті 3 Закону №1105-XIV).

Відповідно до частини першої статті 46 Закону №1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Водночас, матеріали справи не містять доказів існування законодавчо визначених підстав для припинення страхових виплат ОСОБА_1 за спірний період, а отже такі виплати підлягають нарахуванню та виплаті позивачу.

Посилання позивача на заяву від 26 лютого 2018 року судом не приймаються, оскільки постанова про припинення щомісячної страхової виплати №0801/20310/20310/80 прийнята за три місяця до написання заяви представника позивача, а серед підстав припинення зазначено: скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, протокол від 07 грудня 2017 року №48. Проте, в статті 46 Закону №1105-XIV відсутня така підстава для припинення страхової виплати.

Що стосується вимоги здійснення компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат, суд зазначає про таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За правилами статті 3 цього закону визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Тобто, положення зазначених статей Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з пунктом 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Отже, основними умовами для виплати суми компенсації є 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі страхових виплат) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Відтак, Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати відтворюють положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно з пунктом 4 Порядку визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

При цьому варто зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Виходячи з вищенаведеного, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі страхових виплат). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», окремих положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

За приписами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Отже, виплата суми заборгованості страхових виплат позивачу здійснено, а відтак наявна виплата основної суми доходу в розумінні статей Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за наявності якої можлива виплата суми компенсації.

Таким чином, позовні вимог в цій частині також підлягають задоволенню.

Щодо тверджень відповідача про те, що такі виплати мають здійснюватися управлінням, в якому позивач перебував на обліку до початку проведення антитерористичної операції (у Донецькій області) слід зазначити наступне.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 01.10.2014 №531 установлено, що особи, які перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переселилися з тимчасово окупованої території, району проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації (далі - застраховані особи), мають право на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, а до завершення заходів, пов`язаних з утворенням зазначеного Фонду та його робочих органів, - робочими органами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - фонди) відповідно до пункту 6 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону за фактичним місцем проживання у порядку, встановленому правліннями фондів.

Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 22 жовтня 2014 року № та від 14 червня 2018 року №267, фактичним місцем проживання позивача є: АДРЕСА_3 ; доказів іншого суду не надано, отже саме Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області є належним відповідачем у справі.

Стосовно посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду слід зазначити про таке.

Відповідно до частини сьомої статті 47 Закону №1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Крім того, в ухвалі суду від 28 квітня 2021 року суд задовольнив заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Також, суд зазначає, що відмовляючи у нарахуванні та виплаті страхової виплати, відповідач вчинив активні дії, а отже позовна вимога про визнання протиправною саме бездіяльності відповідача є не вірним способом захисту, у зв`язку з чим, суд вважає вірним способом захисту саме визнання протиправними дій щодо не проведення нарахування та виплати.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як особу з інвалідністю І групи, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації перебування (фактичне місце проживання): АДРЕСА_2 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області (, 69000, м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд. 12) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат за страховим випадком за період з 01 грудня 2017 року по 31 липня 2018 року.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість за щомісячною страховою виплатою за період з 01 грудня 2017 року по 31 липня 2018 року та здійснити компенсацію позивачу втрати частини доходів, з 01 грудня 2017 року по місяць виплати заборгованості, у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуваннями доповнень пункту 3 розділу VІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 23 червня 2021 року.

Суддя Д.В. Татаринов