Справа № 260/480/21
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2021 року м. Ужгород№ 260/480/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Грин-Лумей В.Г.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Мацола А.В.

відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - представник Фурт С.Р.

третьої особи: Колективне підприємство "Ремпобуттехніка" - представник не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа: Колективне підприємство "Ремпобуттехніка", яким просить: 1. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу позивача час роботи у Колективному підприємство «Ремпобудтехніка » за період 01.01.1983 р по 01.03.1992 р.

Позиції сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що маючи необхідний стаж роботи для призначення пенсії за віком, позивач звернувся до Хустського відділу обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області із заявою про призначення пенсії та надав документи, які необхідні для призначення пенсії, відповідно до переліку.

Разом із цим, згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській від 31.12.2020 року , період роботи на Ужгородському заводі « Рембуттехніка із січня 1983 року по березень 1992 року не враховано позивачу до страхового стажу для обчислення розміру пенсії, оскільки запис переведення на іншу роботу внесено із порушенням Інструкції порядку ведення трудових книжок працівників № 162 від 20.06.1974 р. (відсутня печатка).

За наведених обставин, відповідачем було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком. З діями відповідача щодо не врахування в страховий стаж позивача вищевказаний періодів роботи позивач не погоджується повністю.

05 березня 2021 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив по даній справі . Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не погоджується з доводами, викладеними в позовній заяві. Відповідач зазначає, що розглянувши документи подані для призначення пенсії Головним управлінням позивачу було призначено пенсію по віку згідно Закону України від 09.07.2003 р. №1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу роботи 31 р.7 міс.

До страхового стажу роботи позивачу не врахований період роботи в Ужгородському заводі «Рембуттехніка» з 01.01.1983 р. по 01.03.1992 p., оскільки записи в трудовій книзі не відповідають вимогам інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Так, запис №6 від 01.03.1992 року про переведення до Колективного підприємства «Ремпобуттехніка» не завірено печаткою організації. Із розписки-повідомлення вбачається, що спеціаліст відділу обслуговування громадян повідомляв позивача про необхідність підтвердження вищезазначеного періоду шляхом подання уточнюючих довідок. Однак такі документи до Головного управління не надходили. Враховуючи вище викладене та зважаючи на ряд порушень, що містяться в записах трудової книжки, для зарахування спірного періоду, позивачу необхідно подати підтверджуючі документи. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову з мотивів наведених вище.

Представник третьої особи : колективного підприємства "Ремпобуттехніка" в судове засідання не зявився. Судом надсилалася вся кореспонденція на адресу даного підприємства , зазначена в ЄДР юридичних та фізичних осіб. Однак всі ухвали та повістки були повернуті до суду із зазначенням на конвертах "адресат відсутній за вказаною адресою".

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали адміністративної та пенсійної справи, , трудову книжку позивача, заслухавши покази свідків суд дійшов до наступних висновків.

Обставини встановлені судом.

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Хустським МРВ УМВС України в Закарпатській області Хустським ГРОУМВД України в Закарпатській області 16.12.2000р.

04.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хустського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області із заявою про призначення їй пенсії за віком, до якої згідно розписки-повідомлення було долучено документи, в тому числі і трудову книжку НОМЕР_2 .

Також було зазначено документи , яких недостатньо для призначення пенсії:

- довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 ( дов. про зарплату НОМЕР_3 )

- документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ( 01.01.1983-01.03.1992).

11.09.2020 року ГУ ПФУ було прийнято рішення 48 "Про призначення пенсії ОСОБА_1 ".

При призначенні пенсії відповідачем було враховано страховий стаж позивача- 31 рік 7 днів.

Разом із цим , на підтвердження страхового стажу позивачем було надано оригінал довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року ( довідку про заробітну плату 1984-1990рр.) та довідку про стаж за період 01.01.1983 р по 01.03.1992 р.

Так, позивач при досягненні пенсійного віку у визначений Законом України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» позивач звернувся до управління Пенсійного фонду в Тячівському районі із заявою про призначення мені пенсії за віком та надав підтверджуючі документи. :

- паспорт громадянина України серії НОМЕР_1

- довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру;

- заява про призначення пенсії

- трудову книжку НОМЕР_4

- диплом № НОМЕР_5

- довідка з П/ДПІ про облік як субєкт підприємницької діяльності

- довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 р.

- заява про спосіб виплати пенсії

Із розписки-повідомлення вбачається, що спеціаліст відділу обслуговування громадян повідомляв позивача про необхідність підтвердження вищезазначеного періоду шляхом подання уточнюючих довідок.Строк поданні документів - 04.12.2020 року.

Розглянувши документи подані для призначення пенсії Головним управлінням позивачу було призначено пенсію по віку згідно Закону України від 09.07.2003 р. №1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу роботи 31 р.7 міс.

За матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 до стажу роботи зараховані наступні періоди роботи:

з 01.09.1977 р. по 25.07.1978 р. - навчання у вищих середніх навчальник закладах;

з 26.07.1978 р. по 11.01.1983 р. - робота Часовим майстром в с.Рокосово;

з 01.03.1992 р. по 31.12.2003р. - робота в Колективному підприємстві «Ремпобуттехніка»;

з 15.01.2004 р. по 28.02.2010 р.-робота в Колективному підприємстві по ремонту складно-побутової техніки « ІНФОРМАЦІЯ_1 »;

з 01.03.2010 р. по 29.02.2020 р.- робота ПП ОСОБА_1 ;

з 01.06.2020 р. по 31.08.2020 р.- робота ПП ОСОБА_1 .

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 31.12.2020 року відмовлено позивачу у задоволенні його заяви та повідомлено позивача, що до страхового стажу роботи позивачу не врахований період роботи в Ужгородському заводі «Рембуттехніка» з 01.01.1983 р. по 01.03.1992 p., оскільки як зазаначено відповідачем, записи в трудовій книзі не відповідають вимогам інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Так, запис №6 від 01.03.1992 року про переведення до Колективного підприємства «Ремпобуттехніка» не завірено печаткою організації.

Судом на підставі оглянутої в судовому засіданні трудової книжки НОМЕР_2 . встановлено наступне:

- Перший запис позивача в трудовій книжці ( запис № 1)- це навчання ОСОБА_1 в Ужгородському профтехучилищі з 01.09.1977 року по 25.07.1978 рік, після закінчення якого 25.07.1978 року він був прийнятий ( запис № 2 ) за отриманою спеціальністю часовим майстром в "Хустський комбінат побутового обслуговування", де пропрацював до 11.01.1983 року, звідки був звільнений та переведений в Ужгородський завод "Ремпобуттехніка".( запис № 3).

Далі в трудовій книжці на сторінці 8 міститься штамп "Ужгородський ремпобуткомбінат":

- запис № 4 -01.01.1983- Прийнятий годинникарем по ремонту годинників 2 розряду в майстерню Хустської дільниці по переведенню з КБОН

- запис № 6 -01.03.1992 -У звязку з ліквідацією обласного заводу "Ремпобуттехніка" переведений до колективного підприємства "Ремпобуттехніка". Наказ №7/п від 8.01.92.( сторінка 5)

- запис № 7- 01.03.1992. Прийнятий годинникарем 3-го розряду. Наказ №7/п від 8.01.92. Печатка підприємства.( сторінка7)

- запис № 8 -30.03.2010. Звільнений з посади годинникаря за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП . Наказ № 13 . Печатка підприємства.

У зв`язку із відсутністю печатки на записі № 6 стаж за цей період, а саме 9 років і 3 місяці позивачу не зарахували до страхового стажу.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили, що вони працювали разом з позивачем з часів закінчення навчання у профтехучилищі у Ремпобуттехніці, яке було реорганізовано в колективне підприємство. Також вказали, що позивач постійно працював годинникарем Ремпобуттехніці, яке наразі існує формально, здає приміщення в оренду іншим, і уповноважена особа за адресою місцязнаходження відсутня.

Трудові книжки свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також містять аналогічно оформлені записи їх роботи в колективному підприємстві "Ремпобуттехніка".

Мотиви та норми права застосовані судом.

Як передбачено частиною третьою статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема пенсія за віком.

Згідно ч.2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а. за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Ч. 4 ст. 24 Закону №1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Положеннями частин першої, другої та четвертої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до ст. 56 Закону №1788, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно статті 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів.

Так, на момент внесення у трудову книжку позивача спірних записів, були чинні Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162) та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58), містить аналогічні норми, які містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162.

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Судом встановлено, позивач переведений до колективного підприємства "Ремпобуттехніка" (запис № 6) та прийнятий годинникарем 3-го розряду, на підставі одного того ж наказу, у звязку з чим печатка проставлена тільки навпроти запису № 7.

Отже, суд зазначає, що відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17, постанові від 06.03.2018 у справі №127/9055/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, можна зробити висновок, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відбиток печатки на трудовій книжці, неточність записів про звільнення не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відтак, відповідача відсутні правові підстави для виключення з стажу роботи-позивача періодів його роботи з 01.01.1983 року по 01.03.1992 рік за наявності трудової книжки, довідок, тощо, оскільки працівник не може відповідати за те чи інше оформлення довідок на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в численних постановах, зокрема в постанові від 21.02.2018 року у справі №6877975/17.

Окрім того, суд вважає за необхідне наголосити, що у разі виникнення сумнівів у органу пенсійного фонду щодо правильності заповнення трудової книжки, достовірності даних зазначених у ній або правильності поставленої печатки підприємства, відповідач відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однак, представником пенсійного органу до матеріалів справи не було долучено жодних документів підтверджуючих вчинення будь-яких дій для витребування документів чи проведення перевірки достовірності таких документів.

Згідно статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Пенсійний орган повинен використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права на призначення йому пенсії за віком, у зв`язку з неможливістю пенсійного органу встановити відповідний стаж за наявності оригіналів трудової книжки яка є основним документом необхідним для його підтвердження.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу, що враховується для призначення пенсії віком, спірних періодів.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ССПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу КЗПЛ сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ССПЛ і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ( № 44277/98).

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород, Закарпатська область,88008, ) третя особа: Колективне підприємство "Ремпобуттехніка" (вул. Радянська, буд.5,м. Ужгород, Закарпатська область,88000, ) про зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2.Визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Закарпатській області ( , м. Ужгород, пл. Народна,4) щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у колективному підприємстві "Ремпобуттехніка" з 01.01.1983 року по 01.03.1992 рік.

3. Зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області ( ) м. Ужгород, пл. Народна,4 зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 період роботи у колективному підприємстві "Ремпобуттехніка" з 01.01.1983 року по 01.03.1992 рік.

4. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області ( ) м. Ужгород, пл. Народна,4 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір 908 грн. ( дев`ятсот вісім ) гривень згідно квитанції № АТ "Комінвестбанк" від 05.02.21 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяЗ.Б.Плеханова

Повний текст рішення виготовлено та підписано 24.06.2021 року (з врахуванням перебування судді у відпустці)