Справа № 619/1250/21
Суддя: Кононихіна Н. Ю.
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №619/1250/21
провадження №2-а/619/127/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року

Дергачівський районний суд Харківської області, діючий як адміністративний суд,

у складі: головуючого судді - Кононихіної Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання - Мєщан І.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м. Дергачі

адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Харківської області Департаменту патрульної поліції «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення»,

встановив:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Харківської області Департаменту патрульної поліції «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення». З матеріалів позовної заяви вбачається, що 14.02.2021 відносно ОСОБА_1 працівником поліції УПП в Харківській області ДПП винесено постанову серії НК №006009 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП, за те що він керував автомобілем, який не ввозив на митну територію України, чим нібито порушив правила встановлені митним кодексом України, а також порушив правила тимчасового ввезення автомобілю на територію України.

Із вказаною постановою позивач не згодний та просив постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичного режимі НК №006009 від 14.02.2021, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо позивача -закрити.

У судовому засіданні представник позивача Чухраєва Н. С. підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача Управління патрульної поліції Харківської області Департаменту патрульної поліції Іващенко О. О. повідомлений про дату та час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився без поважних причин, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, звернувши увагу на пропуск строку для звернення у суд з боку позивача.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

14.02.2021 відносно ОСОБА_1 працівником поліції УПП в Харківській області ДПП винесено постанову серії НК №006009 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП, за те що він керував автомобілем, який не ввозив на митну територію України, чим нібито порушив правила встановлені митним кодексом України, а також порушив правила тимчасового ввезення автомобілю на територію України.

Однак, дана постанова складена та винесена в порушення закону з огляду на наступне.

В порушення вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395, працівник патрульної поліції не склав протокол про адміністративне правопорушення, а відразу виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та наклав на позивача штраф.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення

Відповідно до положень ч.1.2. ст. 7 КУпАП. ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції Національної поліції, здійснюється на основі суворого додержання принципу законності.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 258 КУпАП у разі вчинення адміністративного правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається. Якщо адміністративне правопорушення не було зафіксоване в автоматичному режимі, працівник поліції не має права виносити постанову без складання відповідного протоколу та притягати водія до адміністративної відповідальності без доказів та без з`ясування всіх обставин справи.

П. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 передбачена можливість складення постанов про адміністративні правопорушення без відповідного протоколу та визначені конкретні випадки у яких такі постанови можуть бути складені, а саме:

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121. статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152 КУпАП.

Тобто, правопорушення за ч. 8 ст. 121 КУпАП не є таким видом адміністративного правопорушення, за яким дозволено складання постанови без оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Не складання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало позивачу можливості ніяким чином висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу, позивач свою позицію зафіксувати не зміг би. Ніякого пояснення відповідачем у позивача не відбиралося. В оскаржуваній постанові ніяким чином пояснення позивача або незгода із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення не відображені.

Відповідач притягнув позивача до відповідальності без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. У постанові не зазначено нормативний акт, який позивач порушив, оскільки необґрунтовано та безпідставно зазначено ст.ст. 458.481 Митного кодексу України, які не встановлюють заборону, а надають визначення термінам та передбачають відповідальність.

Згідно з положенням статті 280 КУпАП посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, Конституційний Суд України у Рішенні №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення вирішив: «1. Положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.»

У мотивувальній частині Рішення Конституційний Суд зауважив: «Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, до адміністративної відповідальності, має яка притягається право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.»

Таким чином, винесення постанови про притягнення до відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП безпосередньо на місці вчинення правопорушення (на дорозі), а не за місцезнаходженням відповідного органу, без складення відповідного протоколу та без надання часу на реалізацію відповідних прав, є порушенням права особи, яка притягається до відповідальності та є безумовною підставою для скасування як такої, що винесена, з порушення встановленого порядку.

Накладення штрафних санкцій за оскаржуваної постановою здійснено з порушенням вимог меморандуму між громадською організацією «Авто Євро Сила» і міністром МВС про не притягнення до відповідальності власників автомобілів на європейській реєстрації до прийняття Закону про доступне розмитнення.

Зокрема були вказані наступні положення:

Учасники громадської організації « Автоєвросила » влаштували акцію під стінами Уряду з проханням розглянути два законопроекти Проект Закону про внесення змін до Податкового кодексу України щодо спрощення умов ввезення на митну територію України транспортних засобів та приведення умов оподаткування до загального режиму акцизних зборів Європейського Союзу №2342 та Проект Закону про внесення змін до Митного Кодексу України щодо тимчасового зупинення застосування штрафних санкцій за порушення порядку ввезення транспортних засобів на митну територію України №2345.

Кабінет міністрів України пообіцяв розглянути ті два законопроекти відразу на першому засіданні у новому році-14 січня. До прийняття нових законів, поліція накладати штрафи не буде.» Але, фактично такий закон був прийнятий лише 18.02.2021, але за цей час багато осіб, в тому числі й позивач були притягнуті до адміністративної відповідальності.

Таким чином, позивач справедливо в розраховував на той факт, що до моменту прийняття такого закону будь-яких штрафних санкцій щодо нього застосовано не буде й саме тому він пересувався та експлуатував зазначений автомобіль на території України.

Інспектором поліції при складенні оскаржуваної постанови були використані дані, право на отримання яких не надано органам патрульної поліції, порядок обміну та використання такої інформації законодавчо не врегульований.

Крім того, позивач з такими даними не був ознайомлений, до оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, документи, що підтверджують факт адміністративного правопорушення не додані, а отже оскаржувана постанова винесена без наявності належних та допустимих доказів по справі.

При виявленні адміністративного порушення та складенні оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення Інспектор патрульної поліції вказав використання інформації з митних баз даних.

Однак інформація з митних баз даних, яка, зокрема, містить інформацію стосовно ввезення транспортних засобів, Митного режиму ввезення транспортних засобів, осіб, відповідальних за дотримання митного режиму ввезення транспортних засобів, календарних дат такого ввезення - є інформацією з обмеженим доступом.

Співробітники Національної поліції не мають доступу до митних баз даних відповідно до чинного законодавства України. Окрім того, відсутній встановлений законодавством порядок використання митної бази співробітниками поліції та відсутній порядок захисту вказаної інформації під час такого використання час співробітниками поліції.

Стаття 19 Конституції України проголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 32 Конституції України - не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації»:

конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди-лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до статті 251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Враховуючи той факт, що порядок обміну та використання інформації між органами патрульної поліції та Митними органами не врегульований законодавчо, взагалі залишається незрозумілим звідки та яким чином відповідач отримав інформацію про те, що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП, матеріали постанови про адміністративне правопорушення не містять доказів належних доказів вчинення такого правопорушення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Звинувачення не може ґрунтуватися лише на припущеннях працівника патрульної поліції. Так, стаття 62 Конституції України передбачає, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Якщо ж поліцейський встановив докази, які вказують на вчинення правопорушення та посилається на них, водій має право ознайомитися з цими доказами, навіть якщо це відеозапис нагрудної камери інспектора. А якщо працівник поліції відмовився надати водію для ознайомлення такий відеозапис, можна вважати, що такого доказу не існує.

Крім того, в п. 8 оскаржуваної Постанови зазначено, що до постанови додаються відеозапис з нагрудної камери ХА 02334. Виходячи з тексту постанови саме відеозапис є достатнім доказом вчинення правопорушення за ч. 8 ст. 121 КУпАП. Але, такий доказ не може вважатися належним доказом у зв`язку із наступним:

В силу вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, нормами процесуального законодавства тягар доказування наявності факту порушення позивачем Правил дорожнього руху покладається на відповідача, в цьому випадку - інспектора патрульної поліції.

Доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення зазначено наявний в матеріалах адміністративної справи відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналогічної позиції притримується ВС у своїх постановах від 8 лютого 2018 року у справі 760/3696/16-а , від 18.07.2019 №216/5226/16-а(2-а/216/33/17).

Отже, інформація з митних баз даних, яка, зокрема, містить інформацію стосовно ввезення транспортних засобів, митного режиму ввезення транспортних засобів, осіб, відповідальних за дотримання митного режиму ввезення транспортних засобів, є інформацією з обмеженим доступом.

Її використання співробітниками правоохоронних органів є таким, що порушує норми Конституції України, вимоги законодавства про захист персональних даних та законодавства України про інформацію, а отже не може слугувати підставою для притягнення позивача до відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, притягнення позивача до відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП не збігається з чинними нормами законодавства.

Здійснюючи системний аналіз ч. 8 ст. 121, ч. 1 ст. 222, ч. 5 ст. 258 КУпАП, випадок, що означений у ч. 5 ст. 258 КУпАП як «правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» не стосується правопорушення за ч. 8 ст. 121 КУпАП. Тому, виходячи із мовного аналізу змісту терміну, правопорушення за ч. 8 ст. 121 КУпАП не впливає саме на безпеку дорожнього руху. Безпека дорожнього руху не є об`єктом цього правопорушення, тобто не є суспільними відносинами, які охороняються.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП (органи Національної поліції) органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (ст. 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частина перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частина перша і друга статті 119, частина перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частина перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частина перша, друга і четверта статті 126, частина перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перга статті 132-1, частина перша, друга та п`ята статті 133, частина третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частина перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Словосполучення «про такі адміністративні правопорушення» разом із двокрапкою свідчить про те, що далі йде перерахунок правопорушень. Серед перерахованих правопорушень є як порушення правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, так і порушення, передбачене ч. 8 ст. 121 КУаАП. Отже, у даній статті мова йде про категорії, які не слід ототожнювати. Не слід ототожнювати порушення правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, та порушення ч. 8 ст. 121 КУпАП, адже законодавець їх не ототожнює.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Щодо пропуску строку на звернення у суд з боку позивача: оскаржувана постанова була винесена 14.02.2021, але позивач не мав необхідних грошових коштів для оплати послуг адвоката для звернення до суду та сплати судового збору. У зв`язку з чим ним було пропущено встановлений нормами чинного законодавства України строк для звернення до суду за оскарженням такої постанови.

Необхідно зазначити, що й станом на дату подання такої позовної заяви послуги адвоката для оскарження таких постанов був наданий всім бажаючим членам громадської організації «АВТО ЄВРО СИЛА», членом якої є позивач в тому числі, за рахунок спонсорських послуг. Про факт залучення такого адвоката для оскарження всіх винесених постанов членам громадської організації « АВТО ЄВРО СИЛА » було повідомлено на офіційній сторінці громадської організації «АВТО ЄВРО СИЛА».

Тому суд вважає, що позивачем був пропущений строк для подання позову , але з поважної причини, та вважає необхідним відновити строк для звернення у суд із даним позовом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 5, 25, 160, 286 КАС України, ч.ч. 1,2 ст.7, ст. ст. 222, 245, 251, 258, 280, 289 КУпАП, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, Рішенням Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015, ч.ч. 1,2 Закону України «Про інформацію», ч. 1 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ст.ст. 243, 246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичного режимі НК №006009 від 14.02.2021, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 -закрити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. Ю. Кононихіна