Справа № 760/19623/17
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Грибан І.О.,

Парінова А.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року (прийнятого у спрощеному провадженні) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії -

В С Т А Н О В И В:

26.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України в якому, з урахуванням уточнень від 25.02.2019 вх.№16968 просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язанного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно Постанови КМУ від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів .які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16-163 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та визнати мотиви відмови у призначенні спірної соціальної виплати Міністерства оборони України, що викладені у вих. Від 17.11.2015 №248/3/6/3383, протиправними;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язанного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно Постанови КМУ від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16-163 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, з врахуванням висновків суду.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27.09.2017 адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу, у зв`язку з тим, що вказана категорія справ місцевим загальним судам як адміністративним судам не підсудна, а позов підлягає розгляду в Окружному адміністративному суді м. Києва.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27.09.2017 без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.09.2018 ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27.09.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2017 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 30.12.2020 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»; зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Міноборони України подало апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30.12.2020 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного огляду та встановлення позивачу II групи інвалідності, а саме Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011 -XII, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» №328 від 03.11.2006, яка діяла з 01.01.2007 до 01.01.2014, Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499.

Також, відповідач вказує, що оскільки, позивачу вперше встановлена інвалідність через 26 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону України №2011-XII у позивача відсутнє.

Крім того, Міноборони України, наголошує, що враховуючи, те що в результаті встановлення позивачу 20.05.2013 III групи інвалідності то зміна групи інвалідності при повторному огляді 27.05.2015 відбулася понад дворічний термін, а отже підстави для задоволення судом позову відсутні.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на численну практику Верховного Суду в аналогічних справах.

Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, посвідченням серія НОМЕР_1 підтверджено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 позивач є інвалідом 2 групи.

Згідно з довідкою Харківського районного об`єднаного військового комісаріату від 18.02.2016 №75/В3 ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах з 22.10.1984 по 09.02.1987. Приймав участь в бойових діях у складі діючої армії під час виконання інтернаціонального обов`язку: ДА: в/ч п.п. 65753 з 04.02.1985 по 09.02.1987 (ДРА). Вказана довідка видана на підставі військового квитка НОМЕР_3 та архівної довідки від 09.02.2011 №308191.

Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААВ №631506 позивачу під час первинного огляду МСЕК встановлено III групу інвалідності з 20.05.2013 та зазначено - причиною встановлення інвалідності зазначено поранення (контузія) та захворювання, так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.

Крім того, у витязі із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії №606 від 15.03.2013 зазначено, що поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Під час повторного огляду МСЕК в 2015 році позивачу було змінено групу інвалідності, а саме встановлено II групу з 27.05.2015 (довідка МСЕК серії 10АЛВ №631782) причиною встановлення інвалідності зазначено поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.

23.10.2015 позивач звернувся з заявою про виплату йому одноразової допомоги.

17.11.2015 листом №248/3/6/3383 Департамент фінансів Міноборони повернув документи ОСОБА_1 , оскільки позивач отримав первинно інвалідність після 01.01.2014, отже дія Постанови №975 та нової редакції статті 16 Закону України №2011-XII на позивача не поширюється.

Як стверджує відповідач, Міноборони України не відмовляло позивачу у призначенні ОСОБА_1 допомоги, а повернуло заяву на доопрацювання у зв`язку з відсутністю документу, що свідчить про причини та обставини поранення.

Не погоджуючись із вказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач протиправно не маючи відповідної компетенції повернув заяву на доопрацювання та не виніс жодне рішення по суті заяви, відтак належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльності Міноборони та зобов`язання відповідача прийняти рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч. 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Водночас, у відповідності до ст. 164 Закону №2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч. 9 ст. 163 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25.12.2013 №975 (далі Порядок №975) затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 11 Порядку №975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Застосовані норми права дають підстави для висновку, що законодавець делегував Уряду повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 162 Закону №2011-XII.

Подання зазначених у п. 11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 164 Закону №2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у ст. 164 Закону №2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Отже, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховний Суд у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 10.04.2019 у справі № 822/220/18.

Втім лист №248/3/6/3383 Департаменту фінансів Міноборони від 17.11.2015 не містить саме такої причини відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, отже колегія суддів критично ставиться до відповідного обґрунтування апеляційної скарги відповідача в цій частині.

Згідно п. 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Разом з цим, п. 4. 7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 за №1294/26071 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Положення №530) встановлено, що документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.

У разі настання інвалідності подаються такі документи:

висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який визнаний інвалідом (додаток 13);

заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 12);

копія довідки МСЕК про встановлення групи та причинного зв`язку інвалідності;

копії свідоцтва про хворобу, постанови чи довідки відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва);

витяг з наказу командира військової частини про виключення зі списків особового складу частини (для військовослужбовців строкової військової служби - копія військового квитка);

копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я, по батькові та місце реєстрації;

копія документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копія сторінки паспорта з такою відміткою);

копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що за зверненням особи за призначенням одноразової грошової допомоги, уповноважений орган (обласний військовий комісар за місцем проживання цієї особи) оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України затверджений п. 11 Порядку №975 перелік документів для призначення такої допомоги. Своєю чергою, розпорядник бюджетних коштів в особі Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на підставі зазначених документів приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Втім, як вірно зазначено судом першої інстанції та колегією суддів перевірено таке під час апеляційного перегляду даної справи, в матеріалах справи №760/19623/17 відсутнє рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги про задоволення заяви позивача або про відмову в такому задоволенні. Вказане також не заперечується сторонами у справі.

Лист від 17.11.2015 №248/3/6/3383 мотивований тим, що Порядок №975 та ст. 16 Закону №2011-ХІІ не можна застосувати до позивача, оскільки первинну інвалідність (ІІІ групу) позивачу призначено до 01.01.2014 року. Втім в апеляційній скарзі, відповідач крім зазначеного, вказує й інші підстави відмови, а саме відсутність документів, що підтверджують обставини отримання поранення.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору у даній справі є вимога нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи.

У свою чергу, ІІ групу інвалідності позивачу встановлено в 2015 році і матеріали справи не містять інформації, що до цього часу він одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби у країнах, де велися бойові дії, отримав. Відповідачем протилежного також не доведено.

Разом з тим, на час виникнення спірних правовідносин слід застосувати приписи Порядку №975, яким повинен користуватись відповідач.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даних правовідносинах наявна протиправна бездіяльність відповідача, оскільки законодавець наділив Міноборони України повноваженнями саме з прийняття відповідного рішення, повноважень же повертати документи, відповідач в силу закону не має.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що у даному випадку належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача прийняти рішення за наслідком повторного розгляду заяви ОСОБА_1 .

При цьому, таке рішення суду не є втручанням у дискреційні повноваження державного органу, оскільки не зобов`язують державний орган прийняти певне рішення, а вказує на необхідність розгляду звернення позивача у встановленому Законом порядку.

Зазначені додатково в апеляційній скарзі підстави для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог, як то відсутність документу про причини та обставини поранення, не можуть бути оцінені колегією суддів, оскільки вказане не було підставою повернення ОСОБА_1 поданих ним документів.

Оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржується сторонами в іншій частині, то колегія суддів не надає оцінки такій частині рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді І.О. Грибан

А.Б. Парінов