Справа № 280/8628/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2021 року м. Дніпросправа № 280/8628/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.02.2021 р. (суддя Лазаренко М.С., повне судове рішення складено 23.03.2021 р.) в справі № 280/8628/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Запорізькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду у Запорізькій області (далі ГУ ПФУ) про визнання протиправними дій щодо зменшення раніше встановленого відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці з 88% до 50%, зобов`язання провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 р. в розмірі 88% суддівської винагороди, визначеної у довідці ТУ ДСА в Запорізькій області № 08-02/771 від 25.02.2020 р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та здійснити виплату без обмежень максимальним розміром, з урахуванням фактично виплачених сум, зобов`язання здійснити нарахування і виплату компенсації втрати частини доходу.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.02.2021 р. позов задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 із 88% до 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень максимальним розміром, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 нарахування і виплату компенсації втрати частини доходу; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою від 01.03.2021 р. виправлена описка в рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 23.02.2021 по справі №280/8628/20, визначено, що по тексту рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.02.2021 по справі №280/8628/20 розмір відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, читати як « 88%».

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вказує, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.10.2020 р. в справі № 280/4174/20 відповідачем проведено позивачу перерахунок щомісячного довічного утримання судді в розмірі 50% суддівської винагороди працюючого судді відповідно до п. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, в новому розмірі позивач отримує виплати з грудня 2020, нараховане суму доплати по перерахунку за період з 19.02.2020 р. по 30.11.2020 р.

Вважає безпідставним твердження позивача про наявність у нього права на отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці виходячи з відсоткового розміру суддівської винагороди, встановленого Законами № 2862 та № 2453-VI.

При визначенні відсоткового розміру для обчислення виплат необхідно враховувати розмір, встановлений ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII, а саме 50% зі збільшенням на 2% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років. Оскільки позивач має повних 16 років роботи на посаді судді, відповідачем правильно обчислено відсотковий розмір щомісячного довічного утримання в розмірі 50%.

Також вказує на відсутність підстав для нарахування компенсації втрати частини доходів.

У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08.10.2009 № 1635-VI у зв`язку з поданням заяви про відставку ОСОБА_1 звільнено з посади судді Приморського районного суду Запорізької області.

Наказом голови Приморського районного суду Запорізької області від 02.11.2009 №25-К ОСОБА_1 виключено зі складу суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, призначеного з 03.11.2009, у розмірі 88% заробітку судді без обмеження граничного розміру.

Відповідачем неодноразово здійснювався перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .

Позивач 06.03.2020 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 25.02.2020 №08-02/771 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 18.02.2020

Довідка від 25.02.2020 №08-02/771 складена відповідно до Додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, про те, що станом на 18.02.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці, складає 97 743,00 грн.

Відповідачем прийнято рішення від 28.04.2020 №9, яким відмовлено у проведенні такого перерахунку з огляду на те, що питання щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вирішується відповідно до норм ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при цьому, розмір суддівської винагороди з 18.02.2020 не змінився.

Про прийняття вказаного рішення позивача проінформовано повідомленням від 29.04.2020 №0800-0219-8/17505.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.10.2020 по справі №280/4174/20 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28.04.2020 №9, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020 на підставі довідки Територіального управління ДСА України в Запорізькій області від 25.02.2020 №08-02/771 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум.

10.11.2020 вказане рішення набрало законної сили.

На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.10.2020 по справі №280/4174/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Суд першої інстанції вважав, що на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці виникла лише одна підстава його перерахунку, а саме збільшився розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (з 01.01.2020 базовий оклад судді місцевого суду склав 30 прожиткових мінімумів для працездатних громадян), інші складові (стаж роботи на посаді судді та відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) залишилися незмінними, оскільки правомірно визначені органом Пенсійного фонду України на момент призначення позивачу довічного грошового утримання (03.11.2009) згідно з розпорядженнями від 27.01.2020 та 16.11.2020.

Оскільки норми спеціальних законів, які були чинними у період від моменту призначення позивачу грошового утримання до його перерахунку у 2020 році не передбачали зменшення відсоткового показника довічного грошового утримання судді у відставці, а з метою урахування зміни розміру заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого судді змінною величиною і підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці була лише зміна суддівської винагороди, правила обрахування стажу роботи на посаді судді, які застосовувалися на момент виходу судді у відставку, як і відсотковий розмір вже призначеного довічного грошового утримання, є сталими та не можуть змінюватися, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір довічного грошового утримання позивача має бути незмінним з моменту призначення (03.11.2009) - 88% заробітку працюючого судді.

Також судом першої інстанції зазначено, що застосування відсоткового показника, передбаченого частиною третьою статті 142 Закону від 02.06.2016 № 1402-VIII, до перерахунку вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправним, стосується обрахування щомісячного довічного грошового утримання судді, який звернувся із заявою про його призначення на момент дії цієї норми, а не перерахунку раніше призначеного, так і з огляду на те, що законодавчо передбачено принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Враховуючи приведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача із 88% до 50%.

Суд першої інстанції вважав, що належним та повним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача із 88% до 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та, як наслідок, зобов`язання відповідача здійснити з 19.02.2020 перерахунок такого щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді без обмежень максимальним розміром та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити заборгованість з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ.

Суд визнає приведеним висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці з 03.11.2009 р.

До перерахунку у грудні 2020 р. розмір довічного грошового утримання позивача складав 88% суддівської винагороди.

06.03.2020 р. позивач звернувся до ГУ ПФУ з питання перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Запорізькій області № 08-02/771 від 25.02.2020 р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідачем відмовлено у здійсненні перерахунку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.10.2020 р. № 280/4174/20, яке набрало законної сили 10.11.2020 р., визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28.04.2020 р. №9, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020 р. на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 25.02.2020 р. №08-02/771 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум.

На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.10.2020 р. в справі № 280/4174/20 відповідачем проведено позивачу перерахунок довічного грошового утримання в розмірі 50% суддівської винагороди працюючого судді.

В новому розмірі позивач отримає довічне грошове утримання з грудня 2020 р., відповідачем нараховане суму доплати по перерахунку за період з 19.02.2020 р. по 30.11.2020 р.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання наявності підстав для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 88% суддівської винагороди, а також підстав для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

В силу статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII (далі - Закон №1402-VI).

За приписами частини першої статті 142 Закону №1402-VI суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону №1402-VI).

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

Разом з цим, розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.

Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11. 2019 р., було виключено зазначені вище пункти 22 та 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункту 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII зі змінами.

Так, у пунктах 16, 17 вказаного Рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт четвертий частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013).

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 р. у справі № 2-р/2020 визнав неконституційним пункт 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 р. № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

При цьому, набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня з дати ухвалення відповідного рішення Конституційним Судом України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII позивач як суддя у відставці набув право на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.

Разом з тим, суд визнає помилковим висновок суду першої інстанції про протиправність зменшення позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання позивачу як судді у відставці в розмірі 88% та без обмеження граничного розміру.

Суд вказує, що питання відсоткового розміру виплати та наявності обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці предметом розгляду відповідачем по суті не було.

При зверненні ОСОБА_1 до ГУ ПФУ з питання перерахунку довічного грошового утримання 06.03.2020 р. на підставі довідки, виданої ТУ ДСА в Запорізькій області № 08-02/771 від 25.02.2020 р., про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачем не ставилось питання про здійснення перерахунку у конкретному відсотковому розмірі.

Після здійснення перерахунку на підставі судового рішення позивач не звертався до відповідача з питання необґрунтованого зменшення відсоткового розміру.

Таким чином, є передчасним висновок суду першої інстанції по суті позовних вимог та обраний спосіб захисту права позивача.

Суд звертає увагу, що позивачем в межах цієї справи оскаржено дії відповідача, фактично вчинені на виконання судового рішення в справі № 280/4174/20.

При цьому відповідачем судове рішення в справі № 280/4174/20 виконане в повному обсязі, здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду в справі № 280/4174/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 88% суддівської винагороди.

Після здійснення перерахунку на підставі цього рішення позивач не звертався до відповідача з питання перерахунку довічного утримання розмірі 88% суддівської винагороди, позивачем не подавалась відповідна заява про здійснення відповідного перерахунку.

Частиною п`ятою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) встановлено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 р. № 3-1 (у редакції постанови від 20.03.2017 р. № 5-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 р. за № 200/14891, (далі Порядок № 3-1).

Цим Порядком не врегульовано питання порядку дій органів Пенсійного фонду (процедури) при проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Пунктами 3 та 4 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів органами, що призначають щомісячне довічне утримання» Порядку № 3-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення щомісячного довічного утримання документами або надання додаткових документів орган, що призначає щомісячне довічне утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного утримання або відмову в його призначенні відповідно до пункту 5 розділу І цього Порядку.

Орган, що призначає щомісячне довічне утримання, не пізніше 10 днів після винесення рішення інформує особу про призначення щомісячного довічного утримання із зазначенням його розміру або про відмову в призначенні щомісячного довічного утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Разом з тим, враховуючи, що суб`єкт владних повноважень має вирішувати питання, пов`язані із перерахунком пенсійних виплат (в цьому випадку щомісячного довічного грошового утримання як особливої форми матеріального забезпечення судді), шляхом прийняття індивідуальних актів в формі рішень або розпоряджень, в контексті спірних правовідносин права позивача можуть бути порушені не діями відповідача зі зменшення раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 88% до 50% від розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, а відповідним рішенням про перерахунок, яким власно й застосовано при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці певний відсотковий розмір.

Саме рішення (розпорядження) про перерахунок є індивідуальним актом у розумінні пункту 9 частини першої статті 4 КАС України, тобто актом (рішенням) суб`єкта владних повноважень, виданим (прийнятим) на виконання владних управлінських функцій, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Без визнання протиправним та скасування такого рішення (розпорядження) як рішення суб`єкта владних повноважень неможливий захист прав позивача у вигляді зобов`язання такого суб`єкта усунути порушення.

Позивачем не заявлено вимог про скасування рішення (розпорядження) відповідача як індивідуального акту.

Частинами другою та третьою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Враховуючи, що позивачем не заявлено позовних вимог про скасування відповідного розпорядження про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як індивідуального акту, яким порушено права позивача, а судом не встановлено підстав для виходу за межі позовних вимог, суд вказує, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права є помилковим та таким, що не може призвести до поновлення його порушених прав, тому визнає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача зі зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 із 88% до 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та зобов`язання відповідача здійснити з 19.02.2020 р. перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень максимальним розміром, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Стосовно здійснення компенсації втрати частини доходів суд зазначає наступне.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині проведення компенсації втрати частини доходів є передчасними.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 р. №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159 (далі - Порядок №159).

Відповідно до статей 1, 2 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Аналогічні положення закріплені також і в пунктах 2, 3 Порядку №159.

Згідно зі статтею 3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За приписами статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Тобто, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

При цьому, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

Основною умовою, передбаченою статтею 2 Закону №2050-ІІІ для виплати громадянину компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією, в цьому випадку - органом пенсійного фонду, добровільно чи на виконання судового рішення.

Тобто, компенсація втрати частини доходів нараховується лише на нараховані та фактично виплачені доходи.

Зважаючи на те, що щомісячне довічне грошове утримання позивачу як судді у відставці на час постановлення судом першої інстанції рішення не перераховувалась та не виплачувалась у перерахованому розмірі із розрахунку 88% суддівської винагороди, суд визнає позовні вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію такими, що спрямовані на майбутнє, відповідно, є передчасними.

Апеляційна скарга судом повинна бути задоволена частково, оскільки рішення суду першої інстанції скасоване з інших підстав, ніж зазначено апелянтом в апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що не доведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання щомісячного довічного грошового утримання судді, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.02.2021 р. в справі № 280/8628/20 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.02.2021 р. в справі № 280/8628/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Запорізькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Ухвалити в справі № 280/8628/20 нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Запорізькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 24.06.2021 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 24.06.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко