Справа № 160/5965/21
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2021 року Справа № 160/5965/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області Щербини М. І., третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області Щербини М. І., в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 22.10.2020 року, індексний номер 54718379 про державну реєстрацію обтяження, а саме: арешт нерухомого майна, заборона на відчуження та розпорядження (житловий будинок, домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами), що належить на праві приватної власності позивачу;
- зобов`язати відповідача провести державну реєстрацію припинення обтяження речового права, а саме: арешт нерухомого майна, заборона на відчуження та розпорядження (житловий будинок, домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами), що належить на праві приватної власності позивачу.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем за відсутності законних підстав прийнято оскаржене рішення, яким накладено арешт на його нерухоме майно. Зазначає, що підставою для прийняття цього рішення слугувала ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року у справі № 185/1355/20, яка відсутня у реєстрі судових рішень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач позов не визнав та заперечуючи проти його задоволення у відзиві на позовну заяву зазначав, що приймаючи оскаржене рішення діяв у на підставі ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року у справі № 185/1355/20. Зазначає, що під час накладення обтяження враховував актуальні відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо власника нерухомого майна.
Ухвалою суду 19.05.2021 року витребувано від відповідача додаткові докази.
Ухвалою суду від 04.06.2021 року витребувано від Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області додаткові докази, а також залучено Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області до участі у справі як третьою особою.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено та із матеріалів справи слідує, що позивач є власником нерухомого майна, а саме: житловий будинок, домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 85,9 кв.м. та саме на це майно оскарженим рішенням відповідача від 22.10.2020 року, індексний номер 54718379 накладено обтяження.
Із матеріалів справи також слідує, що підставою для державної реєстрації обтяження слугувала ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року у справі № 185/1355/20, яка відсутня у реєстрі судових рішень. Обтяжувач - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, а особо, майно якої обтяжується ОСОБА_2 .
При вирішені спору суд виходить із того, що відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, регулює Закон України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За вимогами частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.
Як передбачено положеннями п.2 ч.3 ст. 10 Закону № 1952-IV, державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Відповідно до приписів статті 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.
При цьому, відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Відповідно до п. 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (далі - Порядок) за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.
Згідно із приписами п. 23 Порядку за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування.
Пунктом 12 профільного Порядку визначено, що Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру, Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - Єдиний реєстр документів), а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.
Під час розгляду справи встановлено, що у підставою для вчинення державної реєстрації обтяження нерухомого майна стала ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року у справі № 185/1355/20, відповідно до якої накладено арешт, шляхом заборони на відчуження та розпорядження на нерухоме майно, зокрема, домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
У той же час судом встановлено, що ця ухвала суду жодного відношення до позивача не має. Цією ухвалою накладено арешт на нерухоме майно, що перебуває у власності у ОСОБА_2 , а не позивача.
Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на те, що станом на 22.10.2020 року власником нерухомого майна, зокрема, домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 був ОСОБА_2 , адже наявні у матеріалах справи докази свідчить про те, що між ОСОБА_2 та позивачем укладено договір дарування та вказані обставини мали місце 19.06.2020 року, тобто до 22.10.2020 року
Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача саме у розмірі 908 грн., ураховуючи, що фактично позов містив одну вимогу немайного характеру (інша - похідна). Питання про повернення надміру сплаченого судового збору не порушувалось.
Щодо стягнення витрат на професійну допомогу, суд виходить із того, що надання представником позивача Дзюбою А.В. адвокатських послуг у суді першої інстанції при розгляді цієї справи підтверджується ордером на надання правової допомоги, договором про надання правової допомоги та додатковою угодою до нього; рахунком-фактурою та платіжним дорученням.
Досліджуючи надані документи, суд встановив, що договором передбачено надання правової допомоги саме позивачу та саме при розгляді вказаної справи. Усі копії документів завірено підписом та печаткою представника позивача.
При цьому, з відповідним клопотанням про зменшення розміру таких витрат відповідач суду не звертався.
Враховуючи наведене, а також зважаючи на викладені обставини щодо складності справи та її значення для учасників процесу, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання шляхом присудження на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області Щербини Марини Іванівни від 22.10.2020 року, індексний номер 54718379 про державну реєстрацію обтяження, а саме: арешт нерухомого майна, заборона на відчуження та розпорядження (житловий будинок, домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами) за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Зобов`язати Державного реєстратора Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області Щербину Марину Іванівну провести державну реєстрацію припинення обтяження речового права, а саме: арешт нерухомого майна, заборона на відчуження та розпорядження (житловий будинок, домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами) за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державного реєстратора Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області Щербини Марини Іванівни на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн. (дев`ятьсот вісім гривень) та на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна