Справа № 640/14243/20
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

при секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ківшовата Агро" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ківшовата Агро" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В4» № від 17 березня 2020 року та стягнути на його користь витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року у задоволені позовних вимог відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження права володіння/користування позивачем приміщень, вказаних пунктом призначення в наданих до суду товарно-транспортних накладних. Зауважив, що позивачем не надано до суду замовлень, які передбачено умовами договору та/або додаткової угоди, яка б встановлювала місце навантаження. Звертає увагу на відсутність у ТОВ "ІТРАНС" будь-яких транспортних засобів. Зазначив про наявне кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.212 КК України за фактом формування ПК за рахунок операцій з нібито придбаних транспортних послуг у підприємств, у т.ч. ТОВ "ІТРАНС" за період 2016-2018 роки.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що судом першої інстанції не досліджено отримання послуг від ТОВ «ІТРАНС», які підтверджені актами послуг, товаро-транспортними накладними, рахунками на оплату, банківськими виписками. Підкреслив, що податковий орган лише перевіряє наявність у платника податків належним чином оформлених первинних документів на підтвердження факту понесення витрат за операціями без оцінювання доцільності придбання послуг, їх ефективності, впливу змістового наповнення на результат діяльності платника. Зауважує, що недотримання контрагентом ТОВ «Ківшовата Агро» податкової дисципліни має правові наслідки саме для цього контрагента та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб. Наголошує, що чинним законодавством не передбачено необхідної кількості трудових ресурсів, зареєстрованих власних основних фондів, виробничих потужностей, транспортних засобів, сировини та матеріалів, що були би достатніми для фізичної та технічної можливості виконання умов договорів. Звертає увагу на те, що сам факт службового розслідування не є беззаперечним доказом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обгрунтовує тим, що прийняте ним податкове повідомлення-рішення є правомірним, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням Державної податкової служби у Київської області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Ківшовата Агро» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «ІТРАНС», за наслідком якої складено акт перевірки від 28 січня 2020 року № 60/10-96-05-10/35325532 (далі - акт перевірки).

Як зазначено на аркуші 3 акту перевірки перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період, що підлягав перевірці, встановлено його завищення за рахунок проведення операцій з ТОВ "ІТРАНС" на суму ПДВ 605547 грн, в тому числі за березень - 295665 грн, за квітень - 309882 грн.

Вказаний висновок контролюючого органу базується зокрема на обставинах господарської діяльності ТОВ "ІТРАНС".

Згідно поданих звітів ЄСВ ТОВ "ІТРАНС" (від 18 квітня 2020 року № ) облікова кількість працівників -2 особи ( від 16 травня 2019 року № ), облікова кількість працівників - 2 особи у березні 2019 року та 4 особи у квітні 2019 року. Середня заробітна плата 4179 грн.

Інформація про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність відповідно до форми 20-ОПП відсутня.

Підприємством до контролюючого органу за 2018 рік подано Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва 28 лютого 2019 року№ , в якому відсутні основні засоби.

Перевезення здійснені 39 особами водіями ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .. ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_15 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ) на 39 автомобілях. Звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (форма Д4) ТОВ "ІТРАНС" до податкового органу за період з 01 березня 2019 року по 30 квітня 2019 року по зазначених водіях не подавалися.

Відповідно до поданих податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ) за II квартал 2019 року (№ від 08 серпня 219, № від 09 серпня 2019 року) по 157 ознаці "Дохід виплачений самозайнятій особі" відображено в кількості 33 осіб, але виплата доходу здійснювалась іншим особам, ніж зазначеним в товарно-транспортних накладних.

Згідно інформаційного ресурсу https://autopoisk.net відсутня будь - яка інформація щодо реєстрації наступних транспортних засобів: НОМЕР_3, НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , КАМАЗ НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , що надавали транспортні послуги ТОВ "Ківшовата Агро".

Таким чином, перевіркою встановлено відсутність у ТОВ "ІТРАНС" трудових, матеріальних ресурсів, відсутність основних засобів, автотранспортних засобів власних та орендованих, згідно даних ІС Податковий блок, Єдиного реєстру податкових накладних для здійснення господарської діяльності у контрагентів по ланцюгу постачання, неможливість встановити походження транспортних послуг по ланцюгу постачання, неможливість ідентифікувати походження транспортних послуг, транспортні послуги оформлені лише на папері.

Крім того, у відповідному періоді ТОВ "ІТРАНС" надавав транспортні послуги одночасно ще для інших підприємств, кількість яких, за даними Єдиного реєстру податкових накладних перевищує 154 суб`єкти господарювання, що виключає фізичну можливість їх проведення та свідчить про нереальність операцій.

Від ГУ ДПС у Харківській області отримано узагальнену податкову інформацію від 15 листопада 2019 року № 53/20-40-56-04-06 щодо ТОВ "ІТРАНС" (код ЄДРІТОУ39501482) за звітний період декларування ПДВ квітень 2019 року з питань проведення фінансово - господарських операцій і постачання й правомірності складання і реєстрації з ЄРПН податкових накладних виписаних та отриманих у квітні, за результатами якої встановлено:

ТОВ "ІТРАНС" вимоги пп. 16.1.1 п. 16.1 ст. 16 ПК України в частині неповідомлення про зміну місцезнаходження не виконано; відсутня достатня чисельність персоналу; основний вид діяльності - 49,41. вантажний автомобільний транспорт, якій не дає можливості виконувати господарські операції з придбання/продажу ідентифікованих товарів; відповідно до "Фінансового звіту малого підприємства" за 2 кв. 2019 року № від 25 липня 2019 року вартість основних засобів 0 тис. грн.; відсутня інформація про об`єкти оподаткування; працівниками оперативного управління ГУ ДФС у Харківській області здійснено вихід за податковою адресою ТОВ "ІТРАНС", його місцем місцезнаходження не встановлено, про що складено довідку від 30 серпня 2019 року.

Окрім цього, як свідчить акт перевірки, контролюючим органом, в подальшому досліджувались взаємовідносини ТОВ "ІТРАНС", щодо надання йому транспортних послуг іншими контрагентами, за наслідком чого сформовано висновок про нереальність господарських операцій, з огляду на те, що у 255 суб`єктів господарювання директором виступає фізична особа - ОСОБА_37 , відсутність трудових та матеріальних ресурсів.

У висновках акту перевірки вказано про встановлення порушення ТОВ «Ківшовата Агро» пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення податку на додану вартість 605547,43 грн. станом на 30 квітня 2019 року.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивачем подано заперечення, за наслідком розгляду яких листом від 12 березня 2020 року № 9059/10/10-36-05-10 ГУ ДПС у Київській області повідомило про залишення висновків акту перевірки від 28 січня 2020 року № 60/10-96-05-10/35325532 без змін.

17 березня 2020 року Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 605547 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Не погоджуючись із спірним рішенням ТОВ «Ківшовата Агро» подано скаргу, за наслідком розгляду якої рішенням Державної податкової служби України від 27 травня 2020 року № 17293/6/99- скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог та їх обґрунтування, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки досліджених доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на з`ясуванні всіх обставин справи в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження реальності здійснення господарських операції із ТОВ "ІТРАНС" і, як наслідок, на думку суду, висновки контролюючого органу щодо порушення позивачем пунктів 198.1, 198.3 статті 198 ПК України, в результаті чого завищено від`ємне значення податку на додану вартість 605547,43 грн. є вірним.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Згідно із підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Між тим, у відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

В свою чергу, пунктом 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Положеннями пункту 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

За пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

При цьому, пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведеного вбачається, що в силу положень п. 198.6 ст. 198 ПК України не дають право на формування податкового кредиту операції, не підтверджені належним чином оформленими документами. При цьому, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з`ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Надаючи оцінку реальності вчинення господарських операцій між контрагентами, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, на підтвердження реальності господарських операцій ТОВ «Ківшовата Агро», серед іншого, надано до суду договір № 15/03/19 від 15 березня 2019 року про перевезення вантажу, у відповідності до якого ТОВ «ІТРАНС» в порядку та на умовах, визначених цим договором, як перевізник бере на себе зобов`язання доставити автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж (згідно із транспортною накладною) з місяця відправлення до пункту призначення, які вказуються в додатках до цього договору, та видати вантаж уповноваженій особі на одержання вантажу, а замовник бере на себе зобов`язання сплатити за перевезення вантажу плату в строк та на умовах, встановлених цим договором або додатками до нього (далі - договір).

У відповідності до пункту 1.3 договору надання послуг з перевезення підтверджується підписаними сторонами акту надання послуг.

Факт прийняття перевізником вантажу для перевезення підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними (п. 1.4 договору).

Відповідно до пункту 2.9 договору перевізник зобов`язаний письмово надати замовнику інформацію щодо державних номерів автомобілів до моменту їх подачі під навантаження.

Згідно із пунктом 4.1 вартість (ціна) послуг з перевезення вантажу, встановлюється в додатковій угоді до Договору, що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 5.10 у випадку відмови замовника від замовленого перевезення після відправлення в пункт завантаження або у випадку не проведення завантаження поданого автомобіля (з причин незалежних від перевізника) в пункт завантаження визначеного заявкою або додатковою угодою до цього договору, замовник платить компенсацію витрат на порожній пробіг автомобіля, підтверджений показниками спідометра зазначеними в подорожньому листі або роздруківкою системи відслідкування маршруту автомобіля, виходячи з вартості: за один кілометр пробігу 23 (двадцять три) гривні з урахуванням ПДВ.

Також, ТОВ «Ківшовата Агро» надано до суду податкові декларації з податку на додану вартість, податкові накладні від 14 квітня 2019 року № 349, від 13 квітня 2019 року № 344, від 12 квітня 2019 року № 330, від 11 квітня 2019 року № 329, № 253 від 10 квітня 2019 року, № 233 від 09 квітня 2019 року, № 172 від 08 квітня 2019 року, № 160 від 07 квітня 2019 року, № 159 від 06 квітня 2019 року, № 125 від 05 квітня 2019 року, № 109 від 04 квітня 2019 року, № 69 від 03 квітня 2019 року, № 35 від 02 квітня 2019 року, № 14 від 02 квітня 2019 року, № 34 від 01 квітня 2019 року, № 33 від 01 квітня 2019 року, № 103 від 10 травня 2019 року, № 104 від 08 травня 2019 року, № 68 від 30 березня 2019 року, № 62 від 30 березня 2019 року, № 67 від 30 березня 2019 року, № 58 від 29 березня 2019 року, № 66 від 29 березня 2019 року, № 65 від 29 березня 2019 року, № 50 від 28 березня 2019 року, № 51 від 28 березня 2019 року, № 36 від 27 березня 2019 року, № 33 від 26 березня 2019 року, № 29 від 25 березня 2019 року, № 22 від 22 березня 2019 року, № 27 від 24 березня 2019 року, № 26 від 23 березня 2019 року, № 15 від 20 березня 2019 року, № 21 від 21 березня 2019 року, № 20 від 21 березня 2019 року, № 19 від 19 березня 2019 року; акти надання послуг № 1335870 від 14 квітня 2019 року, № 1335869від 16 квітня 2019 року, № 1335868 від 12 квітня 2019 року, № 1335858 від 11 квітня 2019 року, № 1335329 від 10 квітня 2019 року, № 1335205 від 09 квітня 2019 року, № 1334696 від 08 квітня 2019 року, № 1334334 від 07 квітня 2019 року, № 1334333 від 06 квітня 2019 року, № 1334327 від 05 квітня 2019 року, № 1334180 від 04 квітня 2019 року, № 1333873 від 03 квітня 2019 року, № 1333497 від 02 квітня 2019 року, № 1334562 від 02 квітня 2019 року, № 1333491 від 01 квітня 2019 року, № 1333356 від 01 квітня 2019 року, № 1339482 від 10 травня 2019 року, № 1339654 від 08 травня 2019 року, № 1333139 від 30 березня 2019 року, № 1332978 від 30 березня 2019 року, № 1333130 від 30 березня 2019 року, № 1333031 від 29 березня 2019 року, № 1333153 від 29 березня 2019 року, № 1333129 від 29 березня 2019 року, № 14332596 від 28 березня 2019 року, № 1332847 від 28 березня 2019 року, № 1332524 від 27 березня 2019 року, № 1332524 від 27 березня 2019 року, № 1330641 від 26 березня 2019 року, № 1330647 від 25 березня 2019 року, № 1330644 від 22 березня 2019 року, № 1330575 від 24 березня 2015, № 1329930 від 23 березня 2019 року, № 1330453 від 20 березня 2019 року, № 1330655 від 21 березня 2019 року, № 1331005 від 21 березня 2019 року, № 1330734 від 19 березня 2019 року; платіжні доручення від 18 квітня 2019 року № 2268, від 13 квітня 2019 року, від № 2275 від 16 квітня 2019 року, № 2276 від 16 квітня 2019 року, № 2274 від 16 квітня 2019 року, № 2277 від 16 квітня 2019 року, № 2278 від 16 квітня 2019 року, № 2279 від 16 квітня 2019 року, № 2226 від 09 квітня 2019 року, № 2225 від 09 квітня 2019 року, № 2227 від 09 квітня 2019 року, № 2228 від 09 квітня 2019 року, № 2229 від 09 квітня 2019 року, № 2280 від 16 квітня 2019 року, № 2230 від 09 квітня 2019 року, № 2213 від 04 квітня 2019 року, № 2212 від 04 квітня 2019 року, № 2371 від 13 травня 2019 року, № 2370 від 13 травня 2019 року, № 2214 від 04 квітня 2019 року, № 2122 від 01 квітня 2019 року, № 2216 від 04 квітня 2019 року, № 2124 від 01 квітня 2019 року, № 2204 від 04 квітня 2019 року, № 2174 від 03 квітня 2019 року, № 2120 від 29 березня 2019 року, № 2175 від 03 квітня 2019 року, № 69 від 27 березня 2019 року, № 2123 від 01 квітня 2019 року, № 2104 від 29 березня 2019 року, № 2177 від 03 квітня 2019 року, № 2083 від 27 березня 2019 року, № 2082 від 27 березня 2019 року, № 2084 від 27 березня 2019 року, № 2085 від 27 березня 2019 року, № 2081 від 27 березня 2019 року, № 2176 від 03 квітня 2019 року, № 2039 від 22 березня 2019 року та товарно-транспортні накладні.

Як вбачається із наданих документів, зокрема товарно-транспортних накладних, пунктом навантаження було: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження права володіння/користування позивачем приміщень за адресою: АДРЕСА_1 . (складські документи).

Крім того, позивачем ні до суду першої інстанції, ні під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не надано замовлень, які передбачено умовами договору та/або додаткової угоди, яка б встановлювала місце навантаження і є невід`ємною частиною такого договору.

Також, ТОВ "Ківшовата Агро" не надано до суду письмового повідомленням ТОВ "ІТРАНС" щодо державних номерів автомобілів до моменту їх подачі під навантаження, як-то, передбачено пунктом 2.9 договору.

Поряд з викладеним суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що контрагенти, які надавали транспортні послуги ТОВ "ІТРАНС" мають одного директора (255 суб`єктів господарювання), на підприємствах відсутні транспортні засоби, а також 39 працівників ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .. ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_15 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ).

Щодо вказаних осіб актом перевірки зафіксовано відсутність сплати ТОВ "ІТРАНС" доходу, як і відсутні відомості про реєстрації відповідних транспортних засобів.

Також, ТОВ "Ківшовата Агро" не надано до суду доказів реалізації поставленого товару, перевезення якого здійснено його контрагентом.

Крім того, як вбачається з акту перевірки та було встановлено судом першої інстанції, в Єдиному державному реєстрі судових рішень зареєстрована кримінальна справа № 265/1944/19 від 01 січня 2019 року, яку внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000027 від 28 вересня 2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.212 КК України за фактом формування ПК за рахунок операцій з нібито придбаних транспортних послуг у підприємств, у т.ч. ТОВ "ІТРАНС" за період 2016-2018 роки.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що наявність кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачений ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України, не може свідчити про нереальність господарських операцій ТОВ «Ківшовата».

Разом з тим, у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 826/11531/14 Верховний Суд України підкреслив, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційних осіб контрагентів не було постановлено вироків, не може спростовувати достовірність їх пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що наявність у належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/робіт/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 804/11607/13-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 818/920/17, від 13 лютого 2018 року у справі № 820/1975/17.

Відтак, з урахуванням наведених обставин у своїй сукупності, а саме - відсутність у ТОВ «ІТРАНС» трудових, матеріальних ресурсів, відсутність основних засобів, автотранспортних засобів власних та орендованих, згідно даних ІС Податковий блок, Єдиного реєстру податкових накладних для здійснення господарської діяльності у контрагентів по ланцюгу постачання, неможливість встановити походження транспортних послуг по ланцюгу постачання, неможливість ідентифікувати походження транспортних послуг, відсутніcть документів на підтвердження права володіння/користування позивачем приміщень, вказаних у товарно-транспортних накладних, з урахуванням ненадання до суду передбачених договором документів, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позиції Окружного адміністративного суду міста Києва про відсутність правових стверджувати про реальність та товарність господарських операцій між вказаними суб`єктами господарювання.

При цьому, колегією суддів враховується, що встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з`ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Судова колегія звертає увагу на те, що встановлення факту взаємовідносин позивача з фіктивними суб`єктами господарювання не є безумовним доказом ознак фіктивності у діяльності підприємства, оскільки приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування позивачем податкового кредиту та валових витрат від добросовісності платника податку, з яким суб`єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. Тобто, невиконання такими особами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.

Однак, встановлені вище обставини не підтвердження реальності господарських договорів та дійсного руху активів платника податків унеможливлюють формування останнім даних податкового обліку з вказаним вище контрагентом. Відсутність ознак реальності господарських операцій не може бути підставою для формування даних податкового обліку навіть за умови фіксації у паперовому вигляді окремими документами фактів надання послуг за договором, що був предметом перевірки контролюючого органу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ківшовата Агро" та відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення форми «В4» № від 17 березня 2020 року.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ківшовата Агро" - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено « 22» червня 2021 року.