Справа № 400/4328/20
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 р.м. ОдесаСправа № 400/4328/20

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

23.02.2021 року;

Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо зменшення розміру пенсії з 7896,30 грн. на 3922,49 грн., зменшення індивідуального коефіцієнта заробітної плати для призначення пенсії з 3,26954 грн. на 1,52715 грн., зменшення середньомісячного заробітку для призначення пенсії з 15984,23 грн. на 7465,98 грн.;

скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 18.06.2020 року № 4 про перерахунок пенсії; зобов`язати Управління нарахувати та виплатити розмір пенсії з 01.07.2020 року з урахуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати, який на час призначення пенсії складав 3,26954 та середньомісячного заробітку, який складав 15984,23 грн., з урахуванням раніше проведених виплат;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії в повному розмірі, за весь час несвоєчасної виплати пенсії, починаючи з 01.07.2020 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з липня 1996 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Для обчислення розміру пенсії під час її призначення Управлінням враховано довідку про заробітну плату за період з 1979 року по 1983 року, видану Сосновським державним геологічним підприємством Геологічного концерну «Геологорозвідка» №1030 від 31.10.1996 року. У березні 2020 року Управлінням проведено інвентаризацію пенсійної справи позивача та під час перевірочних заходів одержано довідку АТ «Урангеологорозвідка» від 20.05.2020 року №08/11-803 про заробітну плату за вказаний період. За висновком Управління, у наведених довідках містились розбіжності щодо доходу за період з 1979 року по 1983 року, у зв`язку із чим проведено перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням наданих під час перевірки відомостей про заробіток та розмір пенсії з 01.07.2020 року визначено у сумі 3922,49 грн. Посилаючись на неправомірність дій Управління під час перерахунку пенсії та відповідного рішення, їх необґрунтованість та безпідставність зменшення розміру пенсії, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 18.06.2020 року №24 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2020 року з урахуванням заробітної плати за період роботи в Монгольській геологічній експедиції з 01.01.1979 року по 31.12.1983 року на підставі довідки Сосновського державного геологічного підприємства Геологічного концерну "Геологорозвідка" від 31.10.1996 року №1030.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів на всі невиплачені своєчасно грошові кошти, починаючи з 01.07.2020 року по дату остаточного розрахунку.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ст.ст. 24, 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» можливість врахувати при призначенні пенсії відповідного заробітку залежить від сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України за цей період. Під час перерахунку пенсії, її розмір визначається виходячи із всієї заробітної платні, з якої сплачувалися внески до страхових фондів.

Виходячи з положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та міжнародних угод, згода на які надана Верховною Радою України, суд першої інстанції вказав на безпідставність не врахування відповідачем частини заробітку позивача, одержаного в інвалютних карбованцях при обчисленні пенсії.

З огляду на норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставини справи, суд першої інстанції визначив, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є висновок про зобов`язання відповідача провести перерахунок його пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи в Монгольській геологічній експедиції на підставі довідки, що враховувалась при призначенні пенсії, із компенсацією втрати частини доходу у зв`язку із прийняттям неправомірного рішення в порядку, передбаченому Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та обставинам справи і помилково не враховано, що між довідками, яка врахована на момент обчислення пенсії та наданої під час інвентаризації пенсійної справи, містяться розбіжності, а іноземна валюта не підлягає зарахуванню до сум відповідного заробітку. З огляду на те, що під час прийняття оспорюваного рішення та перерахунку пенсії позивач діяв виключно на виконання своїх повноважень та з дотриманням чинного законодавства, у суду першої інстанції не виникло правових обставин для задоволення позову із визначенням Управлінню обов`язку нарахувати позивачу компенсацію втрати частини доходів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 з 20.07.1996 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для обчислення розміру пенсії позивача під час її призначення Управлінням враховано довідку про заробітну плату за період з 1979 року по 1983 року, видану Сосновським державним геологічним підприємством Геологічного концерну «Геологорозвідка» №1030 від 31.10.1996 року.

У березні 2020 року Управлінням проведено інвентаризацію пенсійної справи позивача та під час перевірочних заходів одержано довідку АТ «Урангеологорозвідка» від 20.05.2020 року №08/11-803 про заробітну плату за вказаний період.

Оскільки у наведених довідках містились розбіжності щодо доходу за період з 1979 року по 1983 року, Управлінням на підставі рішення від 18.06.2020 року №24, оформленого протоколом, проведено перерахунок раніше призначеної пенсії позивачем з урахуванням наданих під час перевірки відомостей про заробіток.

На звернення позивача Управління, зокрема у листах від 27.08.2020 року №4962-4786/Г-02/8-1400/20, від 28.07.2020 року №1400-0305-8/41713, повідомило, що при наявності страхового стажу у 46 років 10 місяців 14 днів коефіцієнт страхового стажу позивача становив 0,46833. При первинному призначенні пенсії заробітну плату розраховано за період роботи в Монгольській геологічній експедиції з 01.01.1979 року по 31.12.1983 року відповідно до довідки від 31.10.1996 року №1030 Сосновського державного геологічного підприємства Геологічного концерну «Геологорозвідка», індивідуальний коефіцієнт заробітної плати за даний період становив 3,26954.

З посиланням на те, що до довідок про заробітну плату за роботу в установах СРСР за кордоном та в міжнародних організаціях до 1992 року включалися суми заробітної плати, які виплачувались в іноземній валюті, та які не враховуються при обчисленні пенсії в Україні, Управлінням направлено запит до Сосновського державного геологічного підприємства щодо отримання довідки про заробітну плату за період роботи позивача з 01.01.1979 року по 31.12.1983 року з уточненням сум нарахованого заробітку.

На відповідне звернення Управлінням отримано довідку Акціонерного товариства «Урангеологорозвідка» від 20.05.2020 року №08/11-803 про фактичний заробіток в рублях, який враховується при обчисленні пенсії за період роботи позивача в МГСЕ обєднання «Зарубіжгеологія з 01.01.1979 року по 31.12.1983 року, де суми нарахованої заробітної плати суттєво відрізняються від довідки від 31.10.1996 року №1030, з якої обраховувався розмір пенсії при первинному призначенні.

Разом з цим, Управління повідомило, що для з`ясування обставин направлено запит від 29.07.2020 року №1400-0305-10/42331 до відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по Іркутській області щодо проведення перевірки правильності видачі вищезазначених довідок про заробітну плату у зв`язку із розходженням в сумах та не одержання на даний час відповідної запитуваної інформації.

До з`ясування обставин розмір пенсії приведено у відповідність з 01.07.2020 року згідно отриманої довідки про заробітну плату та індивідуальний коефіцієнт заробітної плати за даний період зменшився до 1,52715. З 01.07.2020 року розмір пенсії становить 3922,49 грн., де : 3496,54 грн. основний розмір пенсії, обчислений від страхового стажу та заробітної плати 4888,83 грн. (показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2016-2017 роки) х 1,52715 (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати) х 0,46833 (коефіцієнт страхового стажу); 359,52 грн. доплата за понаднормативний стаж за 21 рік (21% х 1712 грн. мінімальний розмір пенсії з 01.07.2020 року).

Не погоджуючись із діями та рішенням відповідача, посилаючись на їх неправомірність та необґрунтованість, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За правилами ст. 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12.09.1991 року №1545-XII Верховна Рада України встановила, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

06.04.1981 року між СРСР і Монгольською народною Республікою була підписана Угода про співробітництво у галузі соціального забезпечення, ратифікована 02.12.1981 року, та яка набула чинності з 28.01.1982 року.

Ця Угода поширюється на всі види соціального забезпечення громадян, які встановлено або буде встановлено законодавством Договірних Сторін. Під соціальним забезпеченням у галузі пенсійного забезпечення за даною Угодою маються на увазі всі види забезпечення, які надаються громадянам державними органами обох держав у разі призначення пенсії за віком, по інвалідності, а також у зв`язку з втратою годувальника.

Положення Угоди поширюються також на всі види соціального забезпечення, які надаються відповідно до законодавства Договірних Сторін військовослужбовцям.

Громадяни однієї Договірної Сторони, які постійно проживають на території іншої Договірної Сторони, з усіх питань соціального забезпечення повністю прирівнюються до громадян цієї Договірної Сторони. Під терміном "постійно проживають", за даною Угодою, розуміються особи, які мають дозвіл на постійне проживання, підтверджений документами, отриманими від компетентних органів відповідної Договірної Сторони.

При здійсненні соціального забезпечення компетентними органами Договірної Сторони, на території якої проживає громадянин, до нього застосовується внутрішнє законодавство.

У разі призначення пенсії зараховується повністю трудовий стаж, у тому числі і стаж, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільговому розмірі, набутий на території обох Договірних Сторін і підтверджений компетентними органами тієї Договірної Сторони, на території якої набуто трудовий стаж.

Розрахунок стажу роботи в кожній із Договірних Сторін провадиться за законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої робота виконувалася.

Пенсії призначаються і виплачуються компетентними органами тієї Договірної Сторони, на території якої постійно проживає на день звернення за призначенням пенсії громадянин і має право на пенсію за законодавством цієї Договірної Сторони.

Соціальне забезпечення працівників, включаючи технічний і обслуговуючий персонал, дипломатичних, консульських і торгових представництв та інших установ однієї держави, які знаходяться в другій державі, а також членів їхніх сімей провадиться за законодавством держави, яка їх направила, якщо вони є громадянами цієї держави.

Соціальне забезпечення працівників підприємств наземного і повітряного транспорту, річкового судноплавства, працівників спільних, акціонерних та інших підприємств та членів їхніх сімей, які направляються на тимчасову чи постійну роботу на територію другої держави, провадиться за законодавством держави, яка їх направила.

Усі витрати, пов`язані з реалізацією соціального забезпечення за цією Угодою, несе Договірна Сторона, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки між державами не провадяться.

Документи та архівні матеріали, необхідні для призначення пенсій відповідно до Угоди, надаватимуться на запит компетентної установи соціального забезпечення іншої Договірної Сторони.

Статтею 66 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV періоди, з яких складається страховий стаж, зокрема, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ст. 41 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Таким чином, можливість врахувати при призначенні пенсії заробіток, отриманий за межами України, залежить від сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України за цей період.

Отже, головною умовою врахування заробітку для призначення (перерахування) пенсії є відрахування страхових внесків із цих сум.

Під час перерахунку пенсії, її розмір визначається, виходячи із всієї заробітної платні, з якої сплачувалися внески до страхових фондів.

Слід враховувати, що згідно із ст. 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» 16.04.1991 року №959-XII іноземна валюта це валюта готівкою, грошові знаки (банкноти, білети державної скарбниці, монети), що знаходяться в обігу і є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені або ті, що вилучаються з обігу, але підлягають обміну на грошові знаки, які знаходяться в обігу, платіжні документи у грошових одиницях іноземних держав та міжнародних розрахункових одиницях, кошти у грошових одиницях іноземних держав, міжнародних розрахункових одиницях та у діючій на території України валюті з вільною конверсією, які знаходяться на рахунках та вкладах у банківсько-кредитних установах на території України та за її межами.

Під час вирішення спору по суті, судом першої інстанції вірно встановлено, що у довідці Сосновського державного геологічного підприємства Геологічного концерну «Геологорозвідка» від 31.10.1996 року №1030 вказано розмір заробітної плати позивача за період з січня 1979 року по грудень 1983 року, однак не зазначена валюта, в якій обраховано вказані суми.

Водночас, у довідці від 01.11.2004 року №1743 вказано ідентичні суми, як у довідці від 31.10.1996 року №1030, а в загальній сумі вказано валюту рублі (а. с. 8).

Відповідач при перерахунку пенсії позивача з 01.07.2020 року використав дані довідки від 20.05.2020 року №08/11-803, суми в якій значно менші від зазначених у довідці від 31.10.1996 року №1030, оскільки враховано лише 60% основного окладу в рублях, а решту становили інвалютні карбованці.

При цьому, у довідці від 20.05.2020 року №08/11-803 вказано, що з усіх сум здійснені відрахування до Фонду соціального страхування.

Водночас, відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» інвалютні карбованці не є іноземною валютою, а є умовною грошовою одиницею, яку використовували для безготівкового нарахування коштів радянським спеціалістам, які працювали за кордоном. Курс цієї умовної одиниці до карбованця СРСР становив один до одного.

У зв`язку із правильним застосуванням норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність не врахування відповідачем частини заробітку в інвалютних карбованцях при обчисленні пенсії позивача.

Відтак, не може відповідати критерію обґрунтованості та правомірності рішення відповідача від 18.06.2020 року № 24, оформлено протоколом, про перерахунок пенсії позивача та фактичне зменшення її розміру.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Так, за правилами ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із ст. 2 вказаного Закону (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

За правилами ст.ст. 3, 4 Закону України від 19.10.2000 року №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Вказані правилами Закону України від 19.10.2000 року №2050-III кореспондуються із положеннями Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Аналіз наведених норм законодавства показав, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

При цьому, використане у ст. 3 Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст. 1-3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Апеляційний суд зазначає, що нарахування та виплата позивачу пенсії у меншому розмірі відбулись у зв`язку із неправомірним перерахунком пенсії.

Отже, несвоєчасне нарахування належних позивачу цих сум відбулось у зв`язку із неправомірними діями (рішенням) Управління.

Враховуючи викладене, оскільки факт недоотримання позивачем належних сум пенсії підтверджений у цій справі, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для компенсації втрати частини доходу позивача у зв`язку із неправомірним діями (рішенням) відповідача.

З огляду на наведене, оскільки судом першої інстанції повною мірою з`ясовані обставини справи, висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло