Справа № 540/1767/21
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/1767/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

21 квітня 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), в якому просить:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованого розміру пенсії за постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2020 у справі №540/1881/19 за період з 13.02.2020 по день фактичної виплати донарахованого розміру пенсії.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач зазначає, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у справі №540/1881/19 зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 01.01.2018 року виходячи з основного розміру 80 відсотків грошового забезпечення. Листом від 06.07.2020 року №2403-2494/К-03/8-2100/20 відповідач повідомив про виконання рішення суду в справі №540/1881/19 та про проведення перерахунку пенсії з 01.01.2018 року, виплату перерахованого пенсії розпочато з березня 2020 року, сума доплати по перерахунку з 01.01.2018 по 12.02.2020 становить 16840,55 грн. Різницю пенсії в сумі 601,45 грн. за період з 13.02.2020 року по 29.02.2020 року позивачу сплачено в березні 2020 року. Відповідач повідомив, що решта суми підлягає виплаті в порядку встановленому постановою КМУ «Про питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» №649 від 22.08.2018 року. Позивач вважає, що, порушивши строки виплати перерахованої пенсії, відповідач повинен сплатити компенсацію втрати частини доходів по день фактичної виплати донарахованого пенсії.

Ухвалою від 23.04.2021 року суд відкрив провадження в справі та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

11 травня 2021 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги не визнає з таких підстав. Виплату перерахованого розміру пенсії, визначеного на виконання судового рішення в справі №540/1881/19 від 13.02.2020 в розмірі 16840,55 грн. буде забезпечено після виділення коштів для виплати Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень на цю мету, шляхом перерахування коштів Головному управлінню, на даний час зазначені кошти до відповідача не надходили. Відповідач вважає. Що в даному випадку відсутні підстави для виплати компенсації втрати частини доходів.

17 травня 2021 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідачем не заперечується та визнається, що виплату перерахованого розміру пенсії, визначеного на виконання рішення суду за період з 01.01.2018 року по 12.02.2020 року в сумі 16840,55 грн. станом на час подачі відзиву не виплачено.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 11.12.2002 року перебуває на обліку в управлінні ПФУ в Херсонській області та отримував пенсію, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", за вислугою років (вислуга років 30 років) в розмірі 80% від суми грошового забезпечення.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2020 року в справі №540/1881/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року, виходячи з основного розміру пенсії 80% грошового забезпечення.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату заборгованості пенсії на виконання рішення суду з урахуванням індексації та компенсації.

У відповідь, листом від 06.07.2020 року №2403-2494/К-03/8-2100/20 відповідач повідомив, що різниця в пенсії за період з 13.02.2020 по 29.02.2020 виплачена в повному обсязі в березні 2020 року в сумі 601,45 грн. Сума доплати по перерахунку, визначена на виконання судового рішення з 01.01.2018 року по 12.02.2020 року становить 16840,55 грн. Стосовно порядку її виплати, то така виплата буде здійснюватись з урахуванням п.п. 10-11 постанови КМУ «Про питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» №649 від 22.08.2018 року. Відповідач зазначив, що суд в постанові №540/1881/19 від 13.02.2020 року не покладав на відповідача обов`язку нараховувати та виплачувати індексацію та компенсацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Позивач не погодився з такою позицією відповідача та звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні справи по суті суд враховує наступне.

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Частина 1 ст. 9 Конституції України встановлює, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Стосовно наявності або відсутності підстав для задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу суд зазначає наступне.

Так, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та відповідно до ч. 1 зазначеного Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з ч. 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

У свою чергу, відповідно до ч. 2ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Таким чином, компенсація втрати частини доходів нараховується та виплачується на вже нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України.

Отже, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію особа набуває в момент отримання доходу.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.07.2017 року № 2а-1102/09/2670, коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

За таких обставин, право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що у розумінні Закону № 2050 пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду, і порушення строків її виплати означає втрату громадянином частини свого доходу.

Отже позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати пенсії.

Таким чином, з дня набрання законної сили постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду в справі №540/1881/19 від 13 лютого 2020 року у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

Відповідачу з моменту набрання законної сили зазначеним судовим рішенням (13.02.2020 року) належало провести перерахунок призначеної позивачу пенсії за вислугу років в розмірі 80 відсотків грошового забезпечення та провести її виплату починаючи з 01 січня 2018 року, проте таку виплату проведено лише в березні 2020 року та лише в частині 601,45 грн., замість сплати повної суми в розмірі 16840,55 грн.

Після набрання постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду в справі №540/1881/19 від 13 лютого 2020 року законної сили та у зв`язку з несвоєчасним виконанням зазначеного рішення відповідачем, позивач набув права на компенсацію.

Враховуючи, що позивач просить нарахувати компенсацію як на вже виплачені так і на ще не виплачені суми пенсії, суд зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог для частини виплаченої пенсії за період з 13.02.2020 року по 29.02.2020 року в розмірі 601,45 грн. та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині, враховуючи їх передчасність.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Як передбачає ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З урахуванням викладеного вище позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати в справі відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (місто Херсон, вулиця 28 Армії, будинок 6, 73036, код згідно ) здійснити нарахування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в сумі 601,45 грн., нарахованої за період з 13.02.2020 по 29.02.2020 та отриманої в березні 2020 року.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.І. Войтович

кат. 106030000