Справа № 260/3369/20
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2021 року м. Ужгород№ 260/3369/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивач та представник позивача - не з`явилися;

представник відповідача - Маровді В.М.;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся 03.05.2019 року до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком. До заяви ним було додано всі необхідні документи. Однак, листом від 28.05.2019 року позивача повідомлено, що у нього відсутні підстави для призначенні пенсії за віком. Позивач наголошує, що відповідачем було протиправно до страхового стажу не враховано період роботи в колгоспі «Дружба» (в подальшому АПССФ «Дружба») з 01.02.1982 року по 22.11.1994 року (майже 13 років стажу роботи). За наведених обставин, відповідачем було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком. З діями відповідача щодо не врахування в страховий стаж позивача періоду його роботи в колгоспі «Дружба» з 01.02.1982 року по 22.11.1994 року позивач не погоджується повністю та просить задовольнити позовні вимоги.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак 26.05.2021 року до суду надійшла заява позивача про розгляд даної справи за відсутності позивача та представника позивача.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що за результатом розглянутих документів позивача рішенням Головного управління № 72 від 02.09.2020 р. відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки страховий стаж роботи становить лише 17 років 5 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії. До страхового стажу роботи позивача не зарахований період роботи: з 20.12.1981 р. по 30.06.1991 р., в колгоспі «Дружба» - оскільки довідка за №2 від 11.01.2019 року містить розбіжності в частині відображення інформації про встановлення мінімуму трудової діяльності та фактично відпрацьованих трудоднів. У трудовій книжці позивача не зазначено кількості відпрацьованих трудо-днів (або людино-днів) за вказаний період та не вбачається, що позивач виконував, або не виконував річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві, а отже самими записами в трудовій книжці колгоспника не можливо підтвердити періоди роботи ОСОБА_1 . Внесення до трудової книжки відомостей про безпосередню зайнятість у виробництві сільгосппродукції жодним нормативним актом не передбачено, а тому, на думку відповідача, самі лише записи в трудовій книжці не можуть слугувати належним доказом по справі.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу виповнилося 60 років, що стверджується копією паспорту (а.с. 9-10).

03 травня 2019 року позивач звернувся до Хустського об`єднаного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення йому пенсії за віком, що підтверджується оригіналом пенсійної справи позивача, яка була досліджена судом в судовому засіданні.

Листом від 28.05.2019 року № 3427/21-04-03 Хустське об`єднане управління ПФУ Закарпатської області повідомило позивача, що він не має права для призначення на пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, оскільки у позивача наявний страховий стаж 24 роки 7 місяців 24 дні, що є менше від необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком (а.с.12). Тому, згідно протоколу про відмову в призначенні пенсії № 72 від 14 травня 2019 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком (а.с. 13).

Так, згідно вище вказаного листа та протоколу від 14.05.2019 року, відповідачем зазначено, що стаж роботи позивача станом на 14 травня 2019 року становив 24 роки 7 місяців 24 дні.

Згідно протоколу від 14.05.2019 року, позивачу було зараховано до страхового стажу період його роботи в колгоспі «Дружба» з 01.02.1982 року по 22.11.1994 року (12 років 9 місяців 22 дні) (а.с. 13).

Як встановлено в ході розгляду справи по суті, у зв`язку з недостатністю загального розміру страхового стажу для призначення пенсії за віком позивач продовжив працювати.

В січні 2020 року позивач знову звернувся в Хустського відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення йому пенсії за віком № 137 від 13.01.2020 року, що підтверджується оригіналом пенсійної справи позивача, яка була досліджена судом в судовому засіданні. До заяви позивачем було додано: трудову книжку НОМЕР_1 від 16.09.1982 року, диплом НОМЕР_2 , довідку про кількість вироблених трудоднів № 2 від 11.01.2019 року, довідку про перейменування №2 від 11.01.2019 року, довідку про заробітну плату № 2 від 11.01.2019 року.

Однак, рішенням відповідача № 72 від 13.04.2020 року було відмовлено позивачеві у призначенні пенсії (а.с. 14). Згідно даного рішення відповідачем підтверджено для призначення пенсії лише страховий стаж 14 років 8 місяців 16 днів. До страхового стажу відповідачем не враховано періоди трудової діяльності позивача: в колгоспі «Дружба» за період з 01.02.1982 року по 08.01.1992 року та зазначено, що згідно довідки № 2 від 11.01.2019 року неможливо визначити період роботи, так як за вище вказаний період немає зазначено фактично відпрацьованих трудоднів; робота за кордоном (Польща).

В СТОВ «Дружба» було надіслано адвокатський запит щодо надання інформації, а також довідки про встановлення мінімуму трудової участі позивача в колгоспі «Дружба» с. Стеблівка Хустського району, книг обліку і розрахунків праці та книг-табуляграм, тощо.

СТОВ «Дружба» надала відповідь на адвокатський запит від 25.08.2020 року №17-08/20 надавши наступні додатки: копія довідки від 26.08.2020 року, копія книги обліку розрахунків по оплаті праці за 1982 рік в якій значиться позивач, копії книг табуляграм за 1983 р., 1984 р., 1985 р., 1986 р., 1987 р., 1988 р., 1989 р., 1990р., 1991 р. (а.с. 15-53).

Позивач повторно звернувся 28.08.2020 року до відповідача із заявою від 03.05.2019 року про призначення йому пенсії за віком, надавши до такої вище вказані документи.

Однак, відповідачем було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачеві № 72 від 02.09.2020 року (а.с. 54).

Згідно даного рішення № 72 від 02.09.2020 року відповідачем підтверджено страховий стаж позивача 17 років 5 місяців 0 днів, однак до страхового стажу позивача не враховано періоди його трудової діяльності в колгоспі «Дружба» за період з 01.02.1982 року по 30.06.1991 року.

З розрахунку страхового стажу, який відповідач врахував при винесенні 02.09.2020 року рішення про відмову в призначенні пенсії вбачається, що відповідачем фактично враховано до страхового стажу роботу в колгоспі «Дружба» з 01.01.1991 року по 08.01.1992 року, натомість в самому рішенні зазначено про неврахування до страхового стажу роботу позивача в колгоспі «Дружба».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із записом № 1 трудової книжки позивач 20.12.1981 року прийнятий на роботу в колгосп «Дружба» с. Стеблівка з 08.04.1986 року зоотехніком (наказ № 11 від 25.12.1981 р.) (а.с. 62).

Згідно із записом № 3 трудової книжки виданої позивач був звільнений з роботи колгосп «Дружба», у звязку з переводом на роботу в управління с/г і продовольства (розпорядження №35 від 15.11.1994 р.) (а.с. 62).

Записи у трудовій книжці про роботу позивача в колгоспі «Дружба» скріплені печатками підприємства, дефектів не мають та чітко містять відомості щодо роботи позивача в даному колгоспі у спірний період.

Згідно довідки № 2 від 11.01.2019 року, виданої дирекцією СТОВ «Дружба» с.Стеблівка Хустського району, в бувшому колгоспі "Дружба" зазначеноє, що виробіток мінімуму був наступний, а саме: з 1981-1990 роки - встановлений мінімум 250 крб. за рік, з 1991 по 1994 роки - встановлений мінімум 120 л/днів за рік (а.с. 67).

Таким чином, відомості про виробіток мінімуму за період з 01.02.1982 року по 08.01.1992 року містяться в довідках № 2 . Як вбачається з вказаних довідок за виконану в колгоспі «Дружба» роботу позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата.

Згідно ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема пенсія за віком.

Згідно ч.2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а. за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Ч. 4 ст. 24 Закону №1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Положеннями частин першої, другої та четвертої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до ст. 56 Закону №1788, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно статті 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів.

В даній справі спірним є питання зарахування роботи позивача у колгоспі "Дружба" з 01.02.1982 року по 08.01.1992 роки, тобто за період до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Нормами ст. 62 Закону №1788 також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Вказане кореспондується з положеннями постанови Ради Міністрів СРСР ВІД 21.04.1975 р. №310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі - Постанова №310).

Згідно п. 5 Постанови № 310 в трудову книжку колгоспника вносяться, в тому числі, відомості про трудову участь, а саме, прийнятий в колгоспі річний мінімум-трудової участі в суспільному господарстві, та стан його виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58), містить аналогічні норми, які містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162.

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Отже, суд зазначає, що відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17, постанові від 06.03.2018 у справі №127/9055/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, можна зробити висновок, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відбиток печатки на трудовій книжці, неточність записів про звільнення не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відтак, відповідача відсутні правові підстави для виключення з стажу роботи-позивача періодів його роботи в колгоспі «Дружба» за вказаний вище період його роботи за наявності трудової книжки, довідок, табуляграм, тощо, оскільки працівник не може відповідати за те чи інше оформлення довідок на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в численних постановах, зокрема в постанові від 21.02.2018 року у справі №6877975/17.

Суд зазначає, що, як вбачається з трудової книжки, запис про прийняття позивача на роботу в колгосп Дружба не містить будь-яких виправлень чи неточностей, в даному записі зазначено номер та дату наказу про призначення на посаду (а.с.62).

Відповідно до ст. 24 КЗпП України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Відтак, факт роботи позивача у колгосп «Дружба» ( в подальшому АПССФ «Дружба») підтверджується записом в трудовій книжці в повному обсязі.

В даному випадку відомості про прийняття на роботу позивача наявні в трудовій книжці, не мають будь-яких недоліків та підтверджують факт роботи позивача у колгоспі «Дружба». Відтак, факт наявності стажу роботи на вказаному підприємстві підтверджується трудовою книжкою на підставі закону, оскільки факт прийняття на роботу та роботи можливо достовірно встановити з даних трудової книжки.

Згідно із записом №3 трудової книжки позивач звільнений з роботи у зв`язку з переводом з 15.11.1994 року (розпорядження № 35 від 15.11.1994 р.)

Отже, факт перебування в трудових відносинах підтверджується саме записом про прийняття на роботу. Записом про звільнення з роботи для встановлення тривалості стажу, що враховується для обрахунку пенсії встановлюється день завершення таких відносин, який зазначається датою прийняття розпорядження № 35 від 15.11.1994 р.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є саме відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач виносячи оскаржуване рішення не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Крім того, згідно з п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (далі Основні положення), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Пункт 2 Основних положень регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно абз.2 п. 2 Основних положень трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печатки (п.6 Основних положень).

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13 Основних положень).

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що спірний період роботи позивача у колгоспі не можна врахувати до трудового стажу у зв`язку з відсутністю запису у його трудовій книжці по трудову участь, оскільки вказані відповідачем записи повинні були бути внесені у спеціально видану "трудову книжку колгоспника" за формою та порядком її видачі встановленими додатком до Основних положень у вигляді "взірця трудової книжки колгоспника", а оскільки у відповідності до п. 13 Основних положень відповідальність за зберігання, організацію робіт по веденню та видачі трудових книжок колгоспника покладалося на голову колгоспу, то її відсутність у позивача та внесення записів про роботу у колгоспі відбулися не вини позивача.

Враховуючи вищезазначені норми та наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що вказані документи в свої сукупності підтверджують період роботи позивача у колгоспі - АПССФ "Дружба" з 01.02.1982 року по 08.01.1992 року. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а відтак, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем.

При цьому, надавати уточнюючі довідки для підтвердження трудового стажу необхідно лише в разі коли відсутні відомості в трудовій книжці.

Згідно Розділу 4 Поярку 22-1 - 4.1. Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі. 4.2. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі. 4.3. Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. 4.7. Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

В даному випадку відповідачем не дотримано норм чинного законодавства, щодо врахування спірних періодів до трудового стажу для призначення пенсії по віку, а відтак відповідач в даному випадку діяв не в межах та не в спосіб встановлений чинним законодавством щодо визначення трудового стажу, який дає право позивачу на призначення відповідної пенсії.

Згідно статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Пенсійний орган повинен використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу, що враховується для призначення пенсії віком, спірних періодів.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ССПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу КЗПЛ сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ССПЛ і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (№ 44277/98).

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 840,00 грн.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород,Закарпатська область,88008, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 13.04.2020 року №72, від 02.09.2020 року №72 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області врахувати у страховий стаж ОСОБА_1 період роботи в колгоспі "Дружба" з 01.02.1982 року по 08.01.1992 року і здійснити призначення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 28.08.2020 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,00 (вісімсот сорок гривень) грн.

5. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено 22.06.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці та на лікарняному.