Справа № 603/182/21
Суддя: Іванчук В. М.
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 603/182/21
Провадження №2-а/603/8/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2021 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд у складі:

головуючого судді: Іванчука В. М.

секретар судового засідання: Швець Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Монастириська адміністратративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Андрусенко І.Я. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ №969432 від 25.03.2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 25.03.2021 року поліцейським СРПП Тисменицького ВП ГУНП Івано-Франківської області відносно позивача було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, згідно якої останнього притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП за те, що ОСОБА_1 25.03.2021 року приблизно о 11 год. 15 хв. у с.Нижнів по вул.Центральна керував т/з у якого на лобовому склі були сколи та тріщини в зоні дії склоочисників, чим порушив п. 31.1.ПДР України, п. 6.8.5 ДСТУ та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП України.

Позивач ОСОБА_1 вважає зазначену постанову такою, що не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, оскільки при винесенні постанови, інспектор поліції не керувався жодними належними та допустимими доказами. Вказує, що жодних правил дорожнього руху він не порушував, при цьому позивач заперечує той факт, що на лобовому склі його авто були сколи та тріщини в зоні дії склоочисників.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання.

Представник відповідача ГУНП в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що 25.03.2021 року приблизно о 11 год. 45 хв. в ході патрулювання та виконання службових обов`язків, поліцейський відділення №1 Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_2 виявив автомобіль «Мерседес Бенс 5350», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який у с.Антонівка по вул.Центральна керував вищевказаним т/з, в якому на лобовому склі була тріщина більше 5 см. Зупинивши т/з відповідач підійшов до автомобіля, належним чином представився водію, проінформував його про порушення ним ПДР та попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, позивачу було роз`яснено його права передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, та заслухавши його пояснення розглянуто справу та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення. Таким чином, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень, та у спосіб передбачений Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Після складання постанови її було оголошено позивачу, копію постанови вручено йому під розписку на місці вчинення правопорушення. Інспектор поліції розглядаючи дану справу з`ясував всі обставини, які підлягали з`ясуванню, заслухав пояснення позивача, оцінив належним чином докази. Крім того, факт вчинення правопорушення визнав і сам позивач, який у власноручно написаному поясненні від 25.03.2021 року вказав про пошкодження лобового скла його автомобіля.

Від представника позивача адвоката Андрусенка І.Я. до суду надійшла відповідь на відзив,у якій останній зазначає, що позивач не визнав той факт, що на лобовому склі його автомобіля були сколи та тріщини в зоні дії склоочисників. Позивач визнав факт наявності тріщини на склі, однак не зазначив у якому саме місці. Також позивач заперечує той факт, що фотографія, яка долучена до відзиву на позовну заяву, відноситься до його транспортного засобу. На вказаній фотографії не зображено номерного знаку транспортного засобу та неможливо встановити його марку. Крім того, в п.31 ПДР України, в переліку несправностей, що забороняють експлуатацію транспортного засобу, відсутня така несправність, як тріщина на лобовому склі в районі склоочисника. Тобто ПДР України не забороняється експлуатація транспортного засобу із вказаною несправність. Із системного аналізу діючого законодавства України про адміністративні правопорушення вбачається, що саме порушення ПДР України, а не стандартів ДСТУ, є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. Таким чином сторона позивача вважає безпідставним посилання в постанові на порушення вимог п.6.8.5 ДСТУ.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Як вбачається зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №969432 від 25.03.2021року, ОСОБА_1 25.03.2021 року приблизно о 11 год. 15 хв. у с.Нижнів по вул.Центральна керував т/з у якого на лобовому склі були тріщини, в районі дії склоочисників, чим порушив п. 31.1.ПДР України, п. 6.8.5 ДСТУ.

Вказаною постановою до позивача ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до вимог пункту 31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Частиною першою статті 121 КУпАП встановлено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведеної норми можна дійти висновку, що відповідальність за частиною першою статті 121 КУпАП настає у разі керування водієм транспортним засобом, що має технічні несправності, з якими, відповідно до встановлених правил, експлуатація його забороняється, або таким транспортним засобом, що переобладнаний з порушенням установлених правил, норм і стандартів.

Приймаючи постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП, відповідач послався на допущення позивачем порушення вимог п.6.8.5 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання».

У зазначеному ДСТУ 3649:2010 викладені вимоги до технічного стану автотранспортних засобів, які знаходяться в експлуатації.

Згідно з пунктом 1.1 ДСТУ 3649:2010 цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби (далі - КТЗ) категорій M, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування.

Пунктом 6.8. ДСТУ 3649:2010 передбачено вимоги до інших елементів конструкції.

Зокрема, підпунктом 6.8.5 пункту 6.8 ДСТУ 3649:2010 визначено, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

При цьому, приписами ДСТУ 3649:2010 такі пошкодження не віднесено до технічної несправності автомобіля.

Так, пунктом 31 ПДР встановлені вимоги до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання.

Приписами підпункту 31.4 пункту 31 ПДР заборонено експлуатацію транспортних засобів за наявності визначених цим пунктом технічних несправностей і невідповідності визначених цим пунктом вимогам.

У наведеному пункті ПДР викладений перелік технічних несправностей транспортних засобів, за наявності яких забороняється їх експлуатація.

При цьому, вказаний перелік технічних несправностей, наведений в пункті 31 ПДР, не містить такої несправності, як тріщина на вітровому склі в зоні роботи склоочисників.

У розумінні ПДР тріщина на склі автомобіля позивача не віднесена до технічної несправності автомобіля. Фактично наявність вказаного дефекту скла свідчить про його пошкодження, а не про технічну несправність автомобіля.

Відтак, наявність тріщин та сколів на вітровому склі в зоні склоочисників транспортного засобу не забороняє його експлуатацію, що в свою чергу, виходячи з диспозиції частини першої статті 121 КУпАП, виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за цією нормою КУпАП.

Із системного аналізу діючого законодавства України про адміністративні правопорушення вбачається, що саме порушення ПДР, а не стандартів ДСТУ є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому відповідачем не надано доказів того, що наявність тріщини чи сколів в районі роботи склоочисників не відповідає вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, а також, що саме з вказаною технічною несправністю відповідно до встановлених правил забороняється експлуатація транспортного засобу.

Також, суд вважає за доцільне звернути увагу, що з фотографій, долучених представником відповідача до відзиву на позовну заяву, неможливо встановити те, чи належить зображений на них транспортний засіб саме позивачу ОСОБА_1 , а тому дана фотографія не є належними і допустимим доказом підтвердження вини позивача у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Крім того, суд критично оцінює посилання представника відповідача на ту обставину, що факт вчинення правопорушення визнає і сам позивач, який у власноручно написаному поясненні від 25.03.2021 року вказав про пошкодження лобового скла його автомобіля. Так, у запереченні на відзив представник позивача вказує, що позивач ОСОБА_1 визнав факт наявності тріщини на склі, однак не зазначив у якому саме місці. Також позивач заперечує той факт, що фотографія, яка долучена до відзиву на позовну заяву, відноситься до його транспортного засобу.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що саме по собі визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 8 липня 2020 року по справі № 177/525/17.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною, в матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП та в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, у зв`язку з чим зазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Нормами ч. 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, суд вважає що у відповідності до ч.1 ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в сумі 454,00 грн., підлягає стягненню на користь позивача з ГУНП в Івано-Франківській області за рахунок їх бюджетних асигнувань.

Крім того, згідно прохальної частини позовної заяви, представник позивача просить стягнути з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, в користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Так, згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони,крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч.5ст.134КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на правничу допомогу, стороною позивача надано суду договір від 31.03.2021 року, укладений між адвокатом Андрусенком І.Я. та ОСОБА_1 на надання правничої допомоги; додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 31.03.2021 року, згідно якої вартість послуги (підготовка позовної заяви) складає 1059,10 грн.; акт наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги від 31.03.2021 року, згідно якого вартість наданих послуг (підготовка позовної заяви) складає 1059,10 грн. (фактично до сплати 1000 грн.).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача звернув увагу суду на неспівмірність витрат на правничу допомогу, заявлену позивачем, зі складністю справи, тому вартість послуг адвоката в сумі 1000 грн. є необґрунтованою та явно завищеною.

Дослідивши докази, надані представником позивача на підтвердження наданої правничої допомоги та розмір понесених позивачем витрат, суд вважає, що вимога позивача про їх стягнення до задоволення не підлягає. Так, зі змісту наданих стороною позивача додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 31.03.2021 року та акту наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги від 31.03.2021 року, не можливо встановити, що розрахунок вартості послуг здійснено саме в цій конкретно справі.

Як зазначив у свої постанові від 07 вересня 2020 року у справі №910/4201/19 ВС, «…договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази,повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи...»

При вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу судом також береться до уваги правовий висновок, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, де зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 229, 242-246, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ №969432 від 25.03.2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 454, 00 грн.

У задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , с.Доброводи, (Чортківського) Монастириського району, Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління національної поліції в Івано-Франківській області, вул.Академіка Сахарова, 15, м.Івано-Франківськ, .

Суддя В. М. Іванчук