Справа № 160/6041/20
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2021 року Справа № 160/6041/20
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- зобов`язання відповідача розглянути питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, як особі з інвалідністю внаслідок війни 3 групи з 08.04.2016, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії та прийняти відповідне рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан, де приймав участь в бойових діях у період з серпня 1987 по грудень 1988. У лютому 1988 при виконанні службового завдання, отримав осколкові поранення голови, шиї, правої руки, лівої ноги та контузію.
З 08.04.2016 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, причина якої є поранення (контузія), пов`язана з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Згодом, позивач звернувся до Дніпропетровського обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII, однак комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки позивачем не подано документ, що свідчить про причини та обставини травми.
Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.
Ухвалами суду продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 01.02.2021 справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав та зазначив, що оскільки позивач не виконав вимоги Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, та не надав документ, що свідчить про причини та обставини травми, зокрема про те, що вона не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, підстав та права приймати рішення про призначення одноразової грошової допомоги комісія не мала.

Третя особа, подала письмові пояснення щодо позову, аналогічні відзиву, в яких зазначила, що позивачем при зверненні до комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум не виконано вимоги Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні ( або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, в частині надання документа, що свідчить про причини та обставини травми, зокрема про те, що вона не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікувальної комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 1027 від 11.03.2016, наданий позивачем як доказ, містить інформацію, яка ґрунтується на висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 551/ж від 09.03.2016, в якому зазначено обставини, встановлені лише зі слів позивача та згідно з довідками про перебування на військовій службі в період бойових дій. Крім того надані пояснення громадянина ОСОБА_2 не є належним доказом. Жодних інших документів на підтвердження причин і обставин одержання позивачем поранення (контузії, травми, каліцтва) не надано, що суперечить п. 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402.

При цьому, позивач звільнений з військової служби у жовтні 1988 до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 №3597-УІ «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому позивач не має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Вивчивши матеріали справи оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан, де приймав участь в бойових діях у період з серпня 1987 по грудень 1988. У лютому 1988 при виконанні службового завдання, отримав осколкові поранення голови, шиї, правої руки, лівої ноги та контузію.

Відповідно до висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 09.03.2016 №551/Ж у позивача виявлені рубці, що є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок вогнепальних поранень, могли бути спричинені йому під час проходження служби у 1988 році.

Згідно з витягом з протоколу №1027 від 11.03.2016 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв множинні вогнепальні осколкові поранення голови та кінцівок (контузія головного мозку - 1988 р.) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1969 року народження, наслідком яких стали множинні рубці в анатомічних ділянках, зазначених у висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №551/Ж від 09.03.2016 Київського міського бюро СМЕ, що у подальшому призвело до розвитку захворювань, як наслідку перенесеної контузії: «Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ (контузії головного мозку 1988 р.) у вигляді післятравматичної, гіпертонічної, атеросклеротичної та дисциркуляторної енцефалопатії II-ІІІ ст., прогресуючий кризовий перебіг з пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2 на тижд.) «винними кризами змішаного характеру (лікворно-гіпертензивними, вертебро-базилярні), мнестичними зниженнями, емоційно - вольовою нестійкістю. Післятравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворногіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом центральною вестибулярноюдисфункцією II ст., стійко-вираженим цефалгічним синдромом. ІХС втеросклеротичний кардіосклероз, СНІ, ГХ II. Ангіопатія сітківки обох очей. Розповсюджений остеохондроз хребта», що підтверджується медичними документами.

Центральна військово-лікарська комісія по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у протоколі №1027 від 11.03.2016 зазначила, що поранення, контузія, захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 AAA № 394304 від 23.05.2016 року - під час огляду внаслідок поранень, контузії, захворювання, пов`язаних з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав, позивачу з 08.04.2016 вперше встановлена третя група інвалідності.

В липні 2016 позивач звернувся до третьої особи із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, надавши необхідні документи.

У серпні 2016 третя особа повідомила позивача, що його документи до Міністерства оборони України не будуть направлені оскільки відсутній документ, що свідчить про причину та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва).

Вважаючи протиправною бездіяльність третьої особи, яка полягає в не наданні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, останній звернувся з відповідним позовом до суду.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.03.2019 у справі №0440/6136/18 задоволено позовні вимоги позивача та зобов`язано третю особу скласти на направити зазначений висновок до МО України.

На виконання рішення суду Дніпропетровський обласний військовий комісаріат направив до Міністерства оборони України висновок та пакет документів щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу для прийняття відповідного рішення.

Листом третьої особи від 21.04.2020, Департамент фінансів повернув мої документи без розгляду.

Підставами для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності стало те, що позивачем не було надано документ, що свідчить про причини та обставини отриманого поранення (травми, каліцтва).

Саме незгода позивача з протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 31.05.2019 №69 стала підставою для звернення з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Предметом спору у цій справі є вимога про визнання протиправною відмови відповідача, щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги та зобов`язання відповідача розглянути подані документи з прийняттям відповідного рішення.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Відповідно ч.1 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Частиною другою пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Абзацом шостим пункту 11 Порядку № 975, серед іншого, визначено, що до заяви про призначення одноразової грошової допомоги додається документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності подає уповноваженому органу зазначений у пункті 11 Порядку № 975.

Порядок № 975 не визначає, який саме документ (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або, у разі відмови, для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Виходячи з наведеного, Порядком № 975 встановлено вичерпний перелік рішень (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що приймаються розпорядником бюджетних коштів за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Як свідчать встановлені обставини справи, за результатом розгляду поданих позивачем документів, відповідачем за вх.№11635 від 21.04.2020 повернуті документи позивача без реалізації до третьої особи, про, що зазначено в листі Дніпропетровського ОТЦК та СЦ від 30.04.2020 №7/11516/7.

У вказаному листі зазначено, що відповідачем вже розглядалось спірне питання і прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу (витяг з протоколу №69 від 31.05.2019)

Крім того у витягу з протоколу №69 від 31.05.2019 зазначено, що підставою для відмови позивачу у виплаті грошової допомоги, є факт ненадання позивачем документу про причини та обставини поранення, зокрема, про те, що поранення не пов`язане з учиненням особою кримінального або адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, а висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи від 09.03.2016 №551/ж, який складено зі слів позивача та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 11.03.2016 №1027, не є документами, що свідчать про обставини поранення.

Однак, у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 21.03.2019 по справі №0440/6136/18, зазначено, що рішення, оформлене протоколом Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 11.03.2016 року №1027, яким встановлено причинно-наслідковий зв`язок між захворюванням та несенням військової служби та яке було долучено позивачем до заяви, є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання. У свою чергу, саме відповідач, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, зокрема, використовуючи архівні матеріали, зобов`язаний був довести протилежне, а саме те, що позивач отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинив собі тілесні ушкодження.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку з чим, суд не погоджується з висновками відповідача та третьої особи.

Крім того, вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, відображеним в постанові від 02.11.2018 по справі № 825/1558/18.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За приписами ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст.ст.9, 72-78, 90, 139, 241-246, 257, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати відмову Міністерства оборони України (оформлену за вх.№11635 від 21.04.2020 згідно повідомлення Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 30.04.2020 вих. №7/11516/7) у розгляді поданих ОСОБА_1 документів щодо призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, як особі з інвалідністю внаслідок війни 3 групи з 08.04.2016, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії та прийняти відповідне рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова