Справа № 160/2452/21
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2021 року Справа № 160/2452/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В. розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
18 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровській області щодо відмови в наданні позивачу дозволу на розроблення (проекту) документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 1,9896 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Оленівської сільської (селищної) ради Магдалинівського району Дніпропетровської області;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 03.02.2021 р. №4-1147/15-21-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання позивача від 18.12.2020 р. про надання дозволу на розроблення (проекту) документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 1,9896 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Оленівської сільської (селищної) ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та прийняти рішення у формі наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у встановлений законодавством термін до одного місяця.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області направлено клопотання про надання дозволу на розроблення проекту документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, в якому серед іншого зазначено цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовані розміри. До вказаного клопотання додано пакет документів, який передбачений ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, в тому числі, копія паспорту заявника, копія ідентифікаційного коду; графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; інформативний лист. Проте, за результатами розгляду клопотання Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області видано наказ від 03.02.2021 року №4-1147/15-21-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», за змістом якого позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки зазначена земельна ділянка передана Магдалинівській селищній раді (Магдалинівській селищній територіальній громаді) Магдалинівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області у комунальну власність. Позивачем зазначено, що підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чітко закріплені у діючому законодавстві, є вичерпними і додаткового тлумачення не потребують, з урахуванням чого вважає, що відповідне рішення ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області не ґрунтується на вимогах закону. Окрім цього, позивач звертає увагу, що оскаржуваний наказ прийнято з порушенням законодавчо встановлених строків розгляду відповідного клопотання. З огляду на вищезазначене та з метою захисту порушеного права та одержання дозволу на розроблення проекту документації із землеустрою позивач звернувся із даною позовною заявою до суду.
Ухвалою суду від 22.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/2452/20. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені). Цією ж ухвалою відповідачу надано право подати відзив на позов разом із доказами, які підтверджують обставини на яких грунтуються його заперечення протягом 15 днів з дати отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі. Витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 28.01.2021 року №42-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність".
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
18.12.2020 року ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотанням в якому просить надати дозвіл на розроблення проекту документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,9896 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Оленівської сільської (селищної) ради Магдалинівського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації.
До клопотання додано графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки; копія паспорту ОСОБА_1 , копія ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , інформаційний лист.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 28.01.2021 року №42-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», Головним управлінням передано Магдалинівській селищній раді (Магдалинівській селищній територіальній громаді) Магдалинівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського значення загальною площею 7026,8671 га, які розташовані на території Магдалинівської селищної ради (Магдалинівської селищної територіальної громади) Магдалинівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області згідно з актом приймання передачі.
03.02.2021 року Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області прийнято наказ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» №4-1147/15-21-СГ, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, орієнтований розмір земельної ділянки 1,9896 га, із цільовим призначенням (01.03) - для ведення особистого селянського господарства, з таких підстав: відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 28.01.2021 року №42-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» зазначена земельна ділянка передана Магдалинівській селищній раді (Магдалинівській селищній територіальній громаді) Магдалинівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області у комунальну власність.
В подальшому судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 04.03.2021 року №111-ОТГ «Про внесення змін наказу Головного управління від 28.01.2021 року №42-ОТГ», внесено зміни до п.1 наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 28.01.2021 №42-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині загальної площі, а саме: замінено « 7026,8671 га» на « 6890,0273 га», внесено зміни до п.1 акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність Магдалинівської селищної ради (Магдалинівської селищної територіальної громади) Магдалинівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області, складеного до наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 28.01.2021 №42-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині загаль ої площі, а 00 саме: замінено « 7026,8671 га» на « 6890,0273 га», та викладено його у новій редакції (додається), внесено зміни до додатку до акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Магдалинівської селищної ради (Магдалинівської селищної територіальної громади) Магдалинівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області від 28.01.2021 затвердженого наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 28.01.2021 № 42-ОТГ та викладено його у новій редакції (додається).
Відповідно до акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 04.03.2021 року, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області відповідно до наказу від 04.03.2021 року №111-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано із державної власності, а Магдалинівською селищною радою (Магдалинівською селищною територіальною громадою) Магдалинівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області прийнято у комунальну власність Магдалинівської селищної ради (Магдалинівської селищної територіальної громади) земельні ділянки загальною площею 6890,0273 га згідно з додатком.
Не погоджуючись із таким рішенням та діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-III (далі - ЗК України) визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.
Відповідно до статті 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.
Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Згідно до статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч.1-3 ст.116 ЗК України).
Відповідно до ч.1 ст.117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні. На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.
Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено статтею 118 ЗК України.
Так, частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Тобто, Земельним кодексом України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.
Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Частиною 4 статті 122 ЗК України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 (далі - Положення №15) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Підпунктом 31 пункту 4 Положення №15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.
Відповідно до підпункту 13 пункту 4 Положення №333 Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Систематичний аналіз вищенаведених положень діючого законодавства свідчить про те, що Головне управління Держгеокадастру в області, яким, зокрема, виступає відповідач, вповноважене на видачу дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.
Також, судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 04.03.2021 року №111-ОТГ «Про внесення змін до наказу Головного управління від 28.01.2021 року №42-ОТГ», внесено зміни до п.1 наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 28.01.2021 №42-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині загальної площі, а саме: замінено « 7026,8671 га» на « 6890,0273 га», внесено зміни до п.1 акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність Магдалинівської селищної ради (Магдалинівської селищної територіальної громади) Магдалинівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області, складеного до наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 28.01.2021 №42-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині загальної площі, а саме: замінено « 7026,8671 га» на « 6890,0273 га», та викладено його у новій редакції (додається), внесено зміни до додатку до акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Магдалинівської селищної ради (Магдалинівської селищної територіальної громади) Магдалинівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області від 28.01.2021 затвердженого наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 28.01.2021 № 42-ОТГ та викладено його у новій редакції (додається).
Відповідно до акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 04.03.2021 року, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області відповідно до наказу від 04.03.2021 року №111-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано із державної власності, а Магдалинівською селищною радою (Магдалинівською селищною територіальною громадою) Магдалинівського (Новомосковського) району Дніпропетровської області прийнято у комунальну власність Магдалинівської селищної ради (Магдалинівської селищної територіальної громади) земельні ділянки загальною площею 6890,0273 га, згідно з додатком.
Відповідно до статті 117 ЗК України, яка регулює порядок передачі земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки, видача наказу від 28.01.2021 року №42-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», а також акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 28.01.2021 року та присвоєння їй кадастрового номеру, свідчить про те, що сформована земельна ділянка, на частину якої претендує позивач, передана у комунальну власність (розпочата процедура реєстрації права власності на земельну ділянку територіальною громадою).
Слід зазначити, що означений наказ прийнято на виконання Указу Президента України від 15.10.2020 №449/2020 "Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" та постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 №1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" та є чинним, і питання його правомірності (зокрема, у частині щодо спірної земельної ділянки), не є предметом цього судового розгляду.
Щодо обставини, на якій наголошує позивач у позовній заяві, а саме, про протиправність оскаржуваного наказу від 28.01.2021 року №42-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», з огляду на порушення відповідачем встановленого законодавством строку розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, варто зазначити наступне.
Так, ч.7 ст.118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
В той же час, оскаржуваний наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» за №4-1147/15-21-СГ датовано 03 лютого 2021 року, отже, дійсно вбачається порушення з боку відповідача місячного строку розгляду означеного клопотання позивача.
Натомість, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту своїх справ при поданні даного позову, а також з урахуванням встановлених обставин даної справи, слід наголосити, що завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України - є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суд зауважує на ефективність такого захисту.
Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі «Джорджевич проти Хорватії», п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі «Ван Остервійк проти Бельгії», п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Крім того, суд зазначає, що у Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень і важливим аспектом права на справедливий суд. Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату, наскільки це дозволяють надані судді матеріали, у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб.
Звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права, не призведе до потрібних результатів та наслідків, тобто, не забезпечить ефективного відновлення порушеного права позивача, а відтак у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.
Відповідно до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають відшкодуванню судові витрати позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.9, 72-77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя І.В. Тулянцева