Справа № 640/18966/20
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення без номеру від 29 квітня 2020 року Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згідно із заявою від 06 березня 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та сплатити щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % від суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді на підставі довідки Донецького апеляційного суду від 03 березня 2020 року № 3.11-14/139/2020 без обмежень граничного розміру, з урахуванням зміни прожиткового мінімуму, з урахуванням фактично отриманих сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що після ухвалення Конституційними Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 не змінювався розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що є обов`язковою умовою для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Додатково Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначає, що напрями використання коштів Пенсійного фонду України визначені у ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і не можуть спрямовуватися на інші цілі, у зв`язку з чим стягнення на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є необґрунтованим.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову. Позивач наголосив на тому, що дії відповідача під час розгляду заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання є незаконними, свавільними і суперечать рішенню Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Також позивач звернувся до суду із заявою, у якій просив у разі відмови в задоволенні апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, звернути рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року до негайного виконання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 працював на посаді судді Апеляційного суду Донецької області та був звільнений у відставку рішенням Вищої ради правосуддя від 26 березня 2019 року № 927/0/15-19.

Відповідно до абз. 2 п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, який не проходив кваліфікаційне оцінювання.

ОСОБА_1 16 березня 2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, до якої додав довідку Донецького апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03 березня 2020 року № 311-14/139/2020.

Вимоги позивача ґрунтувалися на тому, що рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, які обмежували його право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у належному розмірі.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 29 квітня 2020 року № 2600-0302-8/52303 відмовило позивачу в проведенні перерахунку пенсії з посиланням на те, що після 18 лютого 2020 року розмір складових суддівської винагороди працюючих суддів не змінювався.

Не погоджуючись із такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

Суд першої інстанції також зазначив, що виходячи із положень ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років роботи + 40 відсотків за 20 років роботи на посаді судді понад 20 років.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

На час виходу позивача у відставку, питання соціального захисту судді у відставці регулювалися Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII було запроваджено проведення первинного кваліфікаційного оцінювання суддів з метою прийняття рішень щодо можливості здійснення ними правосуддя у відповідних судах.

Особливості нарахування суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання у залежності від проходження суддею кваліфікаційного оцінювання були визначені у п.п. 22-25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

Положеннями п. 2 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII також було визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до п. 22 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

За правилами п. 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI.

Однак Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року № 193-IX, який набрав чинності 07 листопада 2019 року, п.п. 22, 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII були виключені.

Згідно з п. 24 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

У свою чергу п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII передбачав, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема, п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що запровадження згідно із положеннями п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч. 1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Також Конституційний Суд України наголосив на тому, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя.

Згідно з ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, який по-різному визначав порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у залежності від проходження кваліфікаційного оцінювання, втратив чинність.

Визначаючи норму права, яка визначає порядок і підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді після 19 лютого 2020 року, колегія суддів враховує, що норми і положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI щодо виплати пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залишалися чинними в силу положень п. 2 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, адже про них було зазначено в п. 25 цього ж розділу.

Разом з тим, із втратою чинності п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII припинили свою дію також і норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, що визначали порядок і підстави для виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Отже, починаючи з 19 лютого 2020 року правовідносини щодо нарахування і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регулюються виключено Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

За змістом ч. 1 ст. 142 вказаного Закону судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У свою чергу ч. 4 ст. 142 зазначеного Закону передбачає, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Як раніше зазначалося, відмовляючи у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виходило з того, що після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді - не змінювався.

Надаючи правову оцінку зазначеному доводу, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до пп. 4 п. 24 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII з 1 січня 2020 року розмір посадового окладу судді становить: для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Зазначені норми права вказують на те, що зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відбулася 01 січня 2020 року, в той час як відповідне рішення було ухвалене Конституційним Судом України лише 18 лютого 2020 року.

Разом з тим, визначальним для вирішення цього спору є те, що посадовий оклад, установлений для судді, який працює на відповідній посаді, станом на 19 лютого 2020 року є вищим у порівнянні з посадовим окладом, із якого ОСОБА_1 обчислено щомісячне довічне грошове утримання на час звернення до суду.

Так, положеннями п. 24 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII передбачено щорічне підвищення посадового окладу судді починаючи з першого січня року. Для судді апеляційного суду посадовий оклад становив з 01 січня 2017 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з 01 січня 2018 року - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з 01 січня 2019 року - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з 01 січня 2020 року - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Також фактичний розмір посадового окладу збільшується за рахунок щорічного підвищення з 1 січня календарного року прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Посадовий оклад судді, обчислений відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI також є меншим, адже за правилами ч.ч 3, 4 ст. 133 вказаного посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Посадові оклади інших суддів встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом, який для судді апеляційного суду становить 1,1.

Враховуючи, що з прийняттям рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 позивач набув право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання за новими правилами, які передбачають здійснення розрахунку із застосуванням складових суддівської винагороди в більших розмірах, колегія суддів вважає, що у відповідача не було підстав для відмови в проведенні такого перерахунку.

Перевіряючи обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що розрахунок щомісячного довічного грошового утримання слід здійснювати виходячи із 90% суддівської винагороди, колегія суддів виходить із такого.

Положення ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII закріплюють загальне правило, відповідно до якого щомісячне довічне грошове утримання виплачується у чітко встановленому розмірі, визначеному у відсотках від суддівської винагороди. Застосування такого правила не пов`язане із тим, здійснюється призначення такої виплати вперше, чи проводиться її перерахунок.

Колегія суддів наголошує на тому, що ч. 3 ст. 142 зазначеного Закону визначає єдиний механізм розрахунку як для призначення щомісячного довічного грошового утримання, так і для його перерахунку.

У свою чергу ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII визначає лише підставу, з настанням якої виникає право на перерахунок такого утримання за процедурою, що визначена у ч. 3 ст. 142 вказаного Закону.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII не містить положень, які б установлювали інші правила обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується судді у відставці, ніж визначені в ч. 3 ст. 142 цього ж Закону.

Згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового отримання судді у відставці, що викладений у листі Апеляційного суду Донецької області від 02 квітня 2019 року № 3.4-15/1/2019, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді складає 40 років 05 місяців 21 один день.

Отже, позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді у зв`язку з наявністю стажу роботи на посаді судді, а також додатково 40 відсотків - по 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років. Загальний розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 становить 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат між сторонами відповідає вимогам абз. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України.

Щодо заяви позивача про звернення рішення суду від 15 березня 2021 року до негайного виконання, колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У свою чергу ч. 1 ст. 235 КАС України передбачає, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Відтак рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року набирає законної сили з дня прийняття цієї постанови, є обов`язковим для відповідача та не потребує ухвалення додаткового судового рішення про звернення його до негайного виконання.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив законне і обґрунтоване рішення. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 122, 1396, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Є.В. Чаку