Справа № 140/16332/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/16332/20 пров. № А/857/7574/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі №140/16332/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Волдінер Ф.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі апелянт, ОСОБА_1 ) звернувся із позовом до Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області (далі відповідач у справі) та просив:

визнати протиправними дії щодо відмови Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинський області в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходження служби в органах внутрішніх справ;

зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України у Волинській області скасувати протиправну відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;

зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України у Волинській області задовольнити заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про те, що передбачені п. 4 Порядку і умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 (далі Порядок №850), обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовуються починаючи з 31.10.2015. Покладена в основу рішення суду першої інстанції правова норма про те, що зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності незалежно від дати, коли її встановлено вперше до 31.10.2015, не може бути застосована судом у даному випадку, оскільки входить у пряме протиріччя з ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Апелянт також вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку з встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності визначається за законодавством, що діє на момент повторного огляду вищої групи інвалідності визначається законодавством, що діє на момент повторного огляду та міститься виключно у п. 4 Порядку №850 і не міститься у попередньому законі, який врегулював дане питання, а тому не може застосовуватися в даному конкретному випадку.

Крім того, постанова Верховного Суду, викладена у постанові від 22.10.2020 у справі №711/1837/18 не може бути покладена в основу судового рішення, оскільки суперечить нормам як Конституції України, так і міжнародного права, щодо спірних правовідносин, за такою постановою також викладено окремі думки, які, з позиції ОСОБА_1 висловлюють інше кваліфіковане бачення ситуації.

Відповідач не скористався процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 в період з 17.11.2014 по 16.12.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської області, що підтверджується довідкою від 13 грудня 2014 року №ВДЗ/1108/А.

02.06.2015 наказом УМВС №140 о/с від 28.05.2015 позивач звільнений зі служби в ОВС у запас на підставі пункту 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (через обмежений стан здоров`я).

27.03.2017 Волинською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в ОВС, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №745037.

З виписки по картковому рахунку вбачається, що 27.12.2017 ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 240 000,00 грн у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №195584 (а. с. 21), позивачу 24 червня 2020 року, під час повторного огляду встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в ОВС.

У зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, позивач звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС у Волинській області про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги.

Листом Ліквідаційної комісії УМВС у Волинській області від 28.09.2020 вих. № 7/204 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що зміна групи інвалідності з ІІІ групи на ІІ групу інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, у зв`язку із чим позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, а відтак у ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області відсутні правові підстави для оформлення документів на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із установленою ІІ групою інвалідності.

Вважаючи дану відмову протиправною, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, зокрема дійшов висновку, що оскільки позивачу ІІІ групу інвалідності було встановлено вперше 27 березня 2017 року, а ІІ групу лише з 24 червня 2020 року, тобто між цими подіями минуло понад два роки, а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII.

До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» №565-XII (далі - Закон №565-XII) та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Згідно з пунктом 5 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Разом з тим, за змістом пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №580-VIII.

Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», відповідно до Порядку №850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено на МВС України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30 січня 2018 року у справі №822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справах №808/1866/16 та №806/845/16, від 18 жовтня у справі №369/13187/17, від 27 березня 2020 року у справі №804/3064/17, від 30 березня 2020 року у справі №711/493/17, від 15 квітня 2020 року у справі №806/3247/18.

Відповідно до ст. 23 Закону №565-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вимог зазначеної статті, постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850).

Відповідно до п. 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п. 2 Порядку №850).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до пункту 4 Порядку №850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Пунктом 7 Порядку №850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно п. 8 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Пунктом 9 Порядку №850 встановлено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Аналіз зазначених норм Порядку дає підстави для висновку, що повноваження на прийняття рішення про призначення чи про відмову в призначенні одноразової допомоги є виключною компетенцією Міністерства внутрішніх справ України.

При цьому, зі змісту вищенаведених положень Порядку №850 встановлено, що Ліквідаційна комісія УМВС України у Волинській області не наділена повноваженнями на самостійне визначення наявності/відсутності в осіб права на призначення чи відмову в отриманні одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю.

Колегія суддів зазначає, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих позивачем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), однак, у даному випадку, таке рішення Міністерством внутрішніх справ України, не приймалось.

Ліквідаційна комісія УМВС України у Волинській області всупереч положень Порядку №850 фактично повідомила про відсутність підстав для оформлення документів та направлення їх за належністю до Міністерства внутрішніх справ України на комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги.

Колегія суддів наголошує, що органом, уповноваженим на прийняття рішення стосовно призначення позивачу спірної грошової допомоги, є саме Міністерство внутрішніх справ, до компетенції якого і входить розгляд документів, у зв`язку з чим суд не може перебирати на себе вирішення такого питання, досліджувати відповідні документи, надавати їм оцінку, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність у позивача права на призначення йому вказаної вище допомоги.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № П/811/1416/17 та постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 641/10426/16-а.

Враховуючи обставини справи та наведені норми права, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги щодо призначення та виплати грошової допомоги саме відповідачем є необґрунтованими, оскільки відповідач Ліквідаційна комісія УМВС України у Волинській області не наділена повноваженнями приймати рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги, а наділена лише формальною функцією направлення висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги з відповідними документами.

Водночас, відповідачем не надано до суду доказів на виконання ним вимог п.8 Порядку №850, а саме - подання у 15-денний строк з дня реєстрації документів Міністерству внутрішніх справ України висновку щодо виплати грошової допомоги з доданими документами (зазначеними у п.6 та п.7 Порядку №850) відносно ОСОБА_1 для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на приписи ч.2 ст.9, ч.2 та ст.315 КАС України та з метою захисту прав та інтересів позивача та з урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів вважає за можливе постановити рішення про зобов`язання відповідача оформити документи у відповідності до п.8 Порядку №850 та скерувати їх до МВС України для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення, таке рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі №140/16332/20 скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України у Волинській області оформити документи у відповідності до п.8 «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого 21.10.2015 постановою Кабінету Міністрів України № 850 та скерувати їх МВС України для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В задоволенні решти позовних відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 22 червня 2021 року