Справа № 640/21134/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішення від 11 жовтня 2019 року №3353,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 11 жовтня 2019 року №3353 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею, головою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду».

Позов обґрунтовано тим, що при проведенні повної перевірки суб`єкта декларування відповідач дійшов необґрунтованого та помилкового висновку щодо виявлення ознак правопорушення, пов`язаного з корупцією, оскільки з приводу вказаних в його декларації даних за 2017 рік надано повні та вичерпні письмові пояснення з відповідними доказами, які Національним агентством з питань запобігання корупції не прийнято до уваги.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2021 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 жовтня 2019 року №3353 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею, головою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду».

ОСОБА_1 подано до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, у якій позивач просить рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів його ухвалення, а саме: в частині висновків щодо недотримання ОСОБА_1 пунктів 2,3,7,8 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII під час подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік., а в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2021 року у справі №640/21134/19 залишити без змін.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неповно досліджено докази та встановлено обставини у даній справі.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Від Національного агентства з питань запобігання корупції надійшов відзив на апеляційну скаргу, з якого вбачаються заперечення щодо доводів позивача, зазначено, що метою поданої апеляційної скарги є спроба позивача змінити тлумачення положень Закону України «Про запобігання корупції», змінити принцип та вимоги до декларування, а задоволення таких вимог су3дом апеляційної інстанції змінити надалі принципи та вимоги до декларування.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом першої інстанції та колегією суддів апеляційного суду, ОСОБА_1 , обраний на посаду судді Вищого адміністративного суду України безстроково згідно з Постановою Верховної Ради України від 11 грудня 2003 року №1393.

Указом Президента України від 10 листопада 2017 року №357/2017 позивач призначений на посаду судді Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді та обраний головою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду рішенням зборів цього суду від 6 грудня 2017 року.

Позивач є суб`єктом декларування відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини першої статті 3 і частини першої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон №1700-VII).

Позивачем 27 березня 2018 року подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік.

Національним агентством з питань запобігання корупції на підставі рішення від 19 квітня 2019 року №1100 «Про проведення повної перевірки декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» розпочато повну перевірку поданої позивачем декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік.

Листом №41-01/48056/19 від 07 червня 2019 року відповідач звернувся до позивача із пропозицією надати пояснення щодо:

вартості об`єкту нерухомості, відомості про який зазначено у декларації за 2017 рік (разом із копіями підтвердних документів);

незазначення вартості об`єктів нерухомості, які належать декларанту на праві власності;

пояснення щодо незазначення всіх співвласників квартири загальною площею 77,0 м2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

об`єкту незавершеного будівництва, відомості про який зазначено у розділі 4 декларації (разом із копією технічного паспорту та копій інших наявних документів стосовно зазначеного об`єкту;

права користування транспортним засобом Volkswagen Passat 2006 року випуску, відомості про який зазначено у декларації (разом із копіями договорів оренди та/або інших наявних документів);

доходів, отриманих членами сім`ї у вигляді стипендії у розмірі 13 558 грн., у вигляді пенсії у розмірі 16 349 грн. та у розмірі 30 129 грн. відомості про які відображено в декларації за 2017 рік;

отримання доходів від коштів, розміщених на банківських рахунках (надати підтвердні документи щодо отримання доходів (процентів) або відсутності таких доходів);

коштів розміщених на банківських рахунках, відомості про які зазначено у розділі 12 «Грошові активи» щорічної декларації за 2017 рік (разом із підтвердними документами (виписки з банку) станом на 31.12.2017 року).

Рішенням від 14 червня 2019 року №1654 «Про продовження строку повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» НАЗК продовжило строк проведення вказаної повної перевірки з 19 червня 2019 року на 30 календарних днів.

На виконання листа НАЗК від 07.06.2019 року №41-01/48056/19 позивачем 20 червня 2019 року надано пояснення щодо поставлених у листі питань разом із підтверджуючими документами.

За результатами повної перевірки Національним агентством прийнято рішення №3353 від 11 жовтня 2019 року, відповідно до якого суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, подав недостовірні дані, а саме: не зазначив відомості про усіх співвласників квартири, яка належить на праві спільної сумісної власності членам сім`ї (дочці та сину); зазначив недостовірні відомості про ідентифікаційні номери мотоциклу та легкового автомобіля; зазначив відомості про дохід, отриманий членом сім`ї (дружиною) у вигляді подарунку у негрошовій формі, розмір якого не перевищує п`ять прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, та який не підлягає зазначенню у декларації; зазначив недостовірні відомості про розмір коштів, розміщених на банківських рахунках та про розмір готівкових коштів, чим не дотримав вимоги пунктів 2, 3, 7 та 8 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції». Недостовірні відомості, зазначені у декларації, відрізняються від достовірних на суму понад 100 та меншу 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з чого убачаються ознаки правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Незгода з висновками НАЗК зумовила звернення позивача до суду з адміністративним позовом, за результатами розгляду якого судом першої інстанції ухвалено рішення від 30 березня 2021 року.

За висновками суду першої інстанції порушення порядку заповнення декларації за 2017 рік, які зазначені в оскаржуваному рішенні НАЗК, є обґрунтованими, не спростовані позивачем під час розгляду справи, а відтак, висновок щодо їх існування є підтвердженим. Водночас, як зазначено судом оскаржуване рішення №3353 за результатами повної перевірки НАЗК прийнято 11 жовтня 2019 року, тобто лише на 172 день з дня прийняття рішення про проведення перевірки, що за висновками суду першої інстанції свідчить про порушення відповідачем строків проведення перевірки декларацій, передбачених пунктом 14 Порядку №56 та є підставою для скасування зазначеного рішення.

Таким чином оскаржуване рішення НАЗК скасовано судом першої інстанції з підстав порушення процедури та перевищення строків проведення повної перевірки декларації, визначеної чинним законодавством.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині мотивів його ухвалення, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначено Законом України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII).

Відповідно до статті 48 Закону №1700-VII НАЗК проводить щодо декларацій, поданих суб`єктом декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.

НАЗК проводить повну перевірку декларацій відповідно до цього Закону. Порядок проведення передбачених цією статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством.

Положеннями статті 50 Закону № 1700-VII визначено, що повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Механізм проведення Національним агентством з питань запобігання корупції контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції», на час виникнення спірних правовідносин було визначено Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженим рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 лютого 2017 року № 56 (далі - Порядок № 56, який на час вирішення адміністративної справи втратив свою чинність).

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку №56 контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами:

- верховенства права;

рівності та гарантування прав і законних інтересів усіх суб`єктів декларування;

- об`єктивності, неупередженості та безсторонності рішень і дій Нацагентства, уповноважених ним осіб;

- достовірності і повноти інформації, що використовується НАЗК, правомірності одержання та використання такої інформації;

- неприпустимості свавільного втручання у сферу особистого життя суб`єкта декларування, окрім як у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом;

- гарантування права на судовий захист суб`єктів декларування.

Отже, виходячи з наведених принципів, колегія суддів розглядає виявлені НАЗК порушення та висновки щодо них, які покладені в основу оскаржуваного рішення Нацагентства від 11 жовтня 2019 року №3353.

Так, відповідач зазначає, що позивач не зазначив у декларації відомості про матір, як співвласника квартири АДРЕСА_1 , з часткою власності 33,3%.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 46 Закону №1700-VIIу декларації зазначаються відомості про: прізвище, ім`я, по батькові, число, місяць і рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта громадянина України, унікальний номер запису в ЄДДР суб`єкта декларування та членів його сім`ї.

Положеннями підпункту «б» пункту 2 частини першої статті 46 Закону №1700-VII передбачено, що у декларації зазначаються відомості про, зокрема: об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право.

У разі якщо нерухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що об`єкти нерухомості мають належати суб`єкту декларування та членам його сім`ї, при цьому якщо члени сім`ї суб`єкта декларування мають частку в об`єкті декларування, а сам суб`єкт декларування - не має, то зазначаються лише частки членів сім`ї, а не усіх співвласників.

Як зазначає позивач, він не має частки у зазначеній квартирі, тому не вказав усіх співвласників квартири, з-поміж іншого й свою матір, яка не є членом його сім`ї, а зазначив лише частки тих співвласників, які є членами його сім`ї (доньки та сина).

Колегія суддів зазначає, що таке декларування не призвело до спотворення інформації щодо статків позивача та членів його сім`ї, оскільки квартира, як об`єкт нерухомості, з його характеристиками (площею, адресою, реєстраційним номером, датою набуття у власність) зазначений в декларації належним чином.

Стосовно зазначення у декларації змість ідентифікаційного номеру «державного номеру реєстрації» транспортного засобу позивач пояснює простою помилкою та власним розумінням вимог до зазначення таких відомостей.

При цьому колегія суддів вважає, що інформація щодо ідентифікаційного номеру транспортного засобу не є головною обставиною, яка б підтверджувала достовірність відомостей, унесених до декларації про транспортний засіб, а допущена позивачем помилка є суто методологічною, технічною і не призвела до спотворення інформації про його статки, оскільки факт наявності транспортного засобу відображений в декларації.

Щодо декларування доходу, отриманого дружиною позивача у вигляді подарунка у негрошовій формі на суму 600 грн, колегія суддів зазначає, що зазначену інформацію взагалі не мав наводити позивач, а окрім того, відображення більш точної інформації про членів сім`ї, ніж вимагає закон, не суперечить меті та змісту фінансового контролю, тому не може розцінюватися як декларування недостовірних відомостей.

Також в оскаржуваному рішенні НАЗК зазначено, що суб`єктом декларування наведено відомості про грошові кошти, розміщені в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 12 676 грн та 1 799 Євро, а також вказав готівкові кошти у розмірі 722 470 грн., при цьому відповідно до довідки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», наданої на запит НАЗК, станом на 31.12.2017 р. у банку розміщені кошти у сумі 12 676 грн, 1 799 Євро, 365 470,25 грн.

Позивач пояснює дану розбіжність тим, що кошти, розміщені на картковому рахунку в Пат «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 357 000,00 грн не виокремлені із загальної суми, а показані ним як готівкові кошти, що входять у суму 722 470 грн разом з залишком на поточному (зарплатному) рахунку 365 470,25 грн.

Тобто, зазначена помилка також є технічною та свідчить про приховування позивачем відповідної інформації або спотворення інформації про його статки, оскільки загальна сума коштів зазначена ним правильно.

Виходячи з встановлених фактичних обставин та пояснень позивача, колегія суддів приходить до висновку, що усі неточності, допущені під час заповнення декларації за 2017 рік, є наслідком помилки, є технічними, не є істотними, та не можуть свідчити про умисність дій позивача, спрямованих на викривлення або приховування інформації.

Твердження відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про зворотне, не підтверджується наявними у справі матеріалами, а також спростовуються доводами та аргументами, наведеними позивачем.

Отже, оскаржуване рішення НАЗК не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям, оскільки відповідач під час його прийняття діяв необґрунтовано, необ`єктивно, недобросовісно та нерозсудливо.

Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2021 року підлягає зміні в мотивувальній частині, а саме: в частині висновків про недотримання позивачем вимог пунктів 2,3,7 та 8 частини першої статті 46 Закону №1700-VII під час подання декларації за 2017 рік.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому не оцінюється судовою колегією.

Частиною першою статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначені підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні у мотивувальній частині.

Також на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2021 року у справі №640/21134/19 змінити в частині мотивів його ухвалення.

Змінити мотивувальну частину судового рішення в частині висновків щодо недотримання ОСОБА_1 пунктів 2,3,7 та 8 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VII від 14 жовтня 2014 року під час подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2021 року у справі №640/21134/19 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з питань запобігання корупції (, 01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 28) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 152,60 грн (одна тисяча сто п`ятдесят дві грн 60 коп).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді М.І. Кобаль

Л.О. Костюк