Справа № 200/6214/21
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 р. Справа№200/6214/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, зокрема, що був працівником охорони здоров`я та з вересня 2020 року перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, при призначенні пенсії за віком йому не було виплачено грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена п. 71 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На звернення до відповідача щодо виплати такої допомоги отримав розпорядження від 19 березня 2021 року № 38, яким у виплаті такої допомоги відмовлено через незарахування цим же розпорядженням певних періодів його роботи до спеціального стажу.

Вважав, що відповідач неправомірно відмовив йому у виплаті грошової допомоги, чим порушив його права, у зв`язку з чим просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 19 березня 2021 року № 38 про відмову у зарахуванні до спеціального стажу ОСОБА_1 періодів роботи;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зарахувати йому до спеціального стажу періоди роботи у: Ворошиловградській обласній клінічній лікарні в однорічній інтернатурі за фахом педіатрія з 03 серпня 1983 року по 28 липня 1984 року; Єнакіївській виправній колонії №52 у Донецькій області на посаді начальника медичної частини з 10 квітня 1994 року по 01 лютого 1994 року; Станції швидкої медичної допомоги м. Краматорська - відокремлений структурний підрозділ Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на посаді завідувача підстанції № 1 м. Краматорська станції швидкої медичної допомоги м. Краматорська з 30 вересня 2016 року по 01 листопада 2016 року; і виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій у відповідності до п. 71 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відзив на позовну заяву подано не було.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області як отримувач пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку йому призначено з 23 вересня 2020 року рішенням органу Пенсійного фонду від 22 вересня 2020 року №38.

Вказані обставини щодо позивача також встановлені рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року в справі №200/10790/20-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили.

При призначенні пенсії йому не було виплачено грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена п. 71 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У березні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату такої допомоги.

Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 19 березня 2021 року № 38 у виплаті такої допомоги відмовлено через недостатність спеціального стажу працівника охорони здоров`я, який для чоловіків становить 35 років.

Вказаним розпорядженням до спеціального стажу не зараховані, зокрема наступні періоди роботи позивача:

- з 03 серпня 1983 року по 28 липня 1984 року у Ворошиловградській обласній клінічній лікарні в однорічній інтернатурі за фахом педіатрія, тому що посада відсутня у постанові №909 (тобто в Переліку, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909);

- з 10 квітня 1992 року по 01 лютого 1994 року на посаді начальника медичної частини Єнаківської виправної колонії №52 у Донецькій області, оскільки посада начальника не передбачена постановою № 909;

- з 09 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року та з 01 листопада 2016 року по дату призначення пенсії на посаді завідуючого підстанції №1 скорої швидкої медичної допомоги м. Краматорськ, тому що посада завідуючого не передбачена постановою № 909.

Також цим розпорядженням до спеціального стажу не зарахований період роботи з 14 лютого 1994 року по 06 липня 1995 року у Золотодобувній старательській артілі «Восход» ПО «Лснзолото» ГОК «Мамслюда» членом артелі поваром-лікарем, тому що артель не с закладом чи установою охорони здоров`я державної або комунальної форми власності. (В цій частині розпорядження відповідача не є спірним.)

В зв`язку з цим відповідачем пораховано, що спеціальний стаж позивача складає 26 років 10 місяців 7 днів, що є недостатнім для виплати допомоги.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 71 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» яка визначає умови призначення пенсії за віком, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу при зверненні з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Також законом передбачені випадки, коли право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу настає до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини.

Стаття 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначає окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років.

Згідно з п. «е» ст. 55 вказаного Закону в редакції до 04 червня 2019 року право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічні положення містяться у ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Отже, з 04 червня 2019 року дня набрання чинності вказаним рішенням Конституційного Суду України діє п. «е» ст. 55 вказаного Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка була до змін, що внесені до неї законами України від 2 березня 2015 року № 213-VIII та від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, а саме в наступній редакції:

«право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку».

На виконання п. 71 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати.

Згідно з п. 2 вказаного Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 «Про Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років».

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909, до закладів і установ охорони здоров`я входять:

- лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри;

- медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи.

До найменування посад у вказаних закладах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, входять: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працювали у лікарняних закладах, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги тощо.

Враховуючи наведені положення законодавства орган Пенсійного фонду оскарженим рішенням неправомірно не зарахував до спеціального стажу позивача періоди роботи, які відображені в оскарженому рішенні та підтверджені записами, що містяться в трудовій книжці позивача та в довідці-підтвердженні Єнакіївської виправної колонії від 20 січня 2010 року №455, з підстав відсутності певних посад в Переліку, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909.

При цьому відповідачем не враховано те, що відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909, до сфери охорони здоров`я входять лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

На день досягнення пенсійного віку позивач працював в закладі охорони здоров`я державної або комунальної форми власності на посаді, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і до цього будь-яку пенсію не отримував.

За таких обставин виходячи з положень п. 71 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вирішальним щодо позивача було встановлення наявності чи відсутності такої умови для виплати допомоги як необхідний страховий стаж на посадах працівника охорони здоров`я станом на день призначення пенсії, що передбачений вказаними положеннями Закону, чого відповідачем в оскарженому рішенні встановлено не було.

Вказане свідчить про те, що відповідач діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для вирішення спірного питання, і, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої позивачем заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

В даному випадку суб`єктом владних повноважень виконано не всі умови, визначені законом, необхідні для правильного вирішення заяви, з якою звернулася позивач.

Разом з тим, суд не може підміняти державний орган рішення, дії або бездіяльність якого оскаржуються, вчиняючи замість нього дії, які входять до його безпосередньої компетенції та які він мав вчинити.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховний Суду від 07 лютого 2019 року в справі №813/1062/14.

З огляду на наведене порушені права позивача підлягають захисту та відновленню іншим шляхом - шляхом визнання протиправним та скасування оскарженого розпорядження із зобов`язанням відповідача зарахувати періоди роботи позивача з 03 серпня 1983 року по 28 липня 1984 року, з 10 квітня 1992 року (а не з 10 квітня 1994 року, як помилково зазначав позивач) по 01 лютого 1994 року, з 09 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року та з 01 листопада 2016 року по дату призначення пенсії (а не з 30 вересня 2016 року по 01 листопада 2016 року, як помилково зазначав позивач) до спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і повторно вирішити питання про нарахування та виплату йому грошової допомоги, що передбачена п. 71 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні (п. 10 ч. 2 ст. 245, ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

При повторному вирішенні питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, що передбачена п. 71 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідачу необхідно встановити наявність чи відсутність у позивача такої умови для виплати допомоги як необхідний страховий стаж на посадах працівника охорони здоров`я станом на день призначення пенсії, що передбачений вказаними положеннями Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду, зокрема про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки позивачем вимоги про стягнення суми пенсії не заявлялися, тому правові підстави для застосування вказаним норм - відсутні.

Вирішуючи спір судом також враховано наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях шляхом приєднання до головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях за переліком згідно з додатком.

До вказаного Переліку внесено відповідача.

Наказом Пенсійного фонду України від 02 листопада 2020 року № 115 «Про заходи у зв`язку з реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду України від 9 жовтня 2020 року № 925» начальникам головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях наказано:

- прийняти рішення про утворення та затвердження складу комісій з припинення управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, а також об`єднаних управлінь, зазначених у постанові Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» (далі управління), в тому числі про призначення голів цих комісій, визначити порядок і строк заявлення кредиторами вимог;

- забезпечити дотримання вимог Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю України при здійснені заходів з реорганізації управлінь;

- запропонувати роботу в головних управліннях Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях відповідно керівникам управлінь та їх заступникам (у тому числі першим заступникам);

- забезпечити у порядку, визначеному законодавством, документування дій, передбачених цим наказом;

- здійснювати контроль за станом реорганізації управлінь, надавати методичну допомогу, вживати організаційних заходів щодо вивільнення та призначення працівників;

- забезпечити в установленому законом порядку внесення змін до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо припинення управлінь.

Станом на час розгляду справи наявності будь-яких інших актів з питання реорганізації територіальних органів Пенсійного фонду України, про які йдеться в постанові Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 925, судом не встановлено. Про наявність таких суд не проінформовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Частиною 2 ст. 104 вказаного Кодексу встановлено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 (що визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів), у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади права та обов`язки органів виконавчої влади переходять до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Судом встановлено, що станом на день та час розгляду справи Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області () перебуває в стадії припинення, але з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридична особа не виключена.

Документів, які б свідчили про необхідність застосування судом інституту процесуального правонаступництва (які б свідчили про передачу прав та обов`язків відповідача до іншої особи), ні відповідачем, ні іншими особами, до суду не подано.

Вказані обставини дозволяють вирішити спір в даному складі учасників справи.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (84302, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Поштова, 5, ) про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 19 березня 2021 року № 38, прийняте щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 03 серпня 1983 року по 28 липня 1984 року, з 10 квітня 1992 року по 01 лютого 1994 року, з 09 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року та з 01 листопада 2016 року по дату призначення пенсії до спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і повторно вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, що передбачена п. 71 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (84302, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Поштова, 5, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснені ним документально підтверджені судові витрати в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 22 червня 2021 року.

Суддя Т.В. Логойда