Справа № 520/19210/2020
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 р.Справа № 520/19210/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського міського центру зайнятості на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 09.03.21 року по справі № 520/19210/2020

за позовом ОСОБА_1

до Харківського міського центру зайнятості

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Харківського міського центру зайнятості (далі відповідач), в якому просила визнати протиправною бездіяльність Харківського міського центру зайнятості щодо неприйняття рішення у формі наказу про видачу позивачу ваучеру для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці за її заявою від 31.08.2020 та зобов`язати Харківський міський центр зайнятості прийняти рішення у формі наказу про видачу ОСОБА_1 ваучеру для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці за її заявою від 31.08.2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Харківського міського центру зайнятості щодо неприйняття рішення у формі наказу про видачу ОСОБА_1 ваучеру для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці за її заявою від 31.08.2020 року.

Зобов`язано Харківський міський центр зайнятості повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.08.2020 року про видачу позивачу ваучеру для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці, з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року по справі №520/19210/2020 та прийняти рішення, яким провадження по справі закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що на підставі Закону України від 13.04.2020 №553-ІX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» та п.18 Порядку, Харківський міський центр зайнятості не мав можливості прийняти рішення щодо видачі ваучеру ОСОБА_1 . Відповідач зазначає, що у період з 18.04.2020 по 26.11.2020 не були передбачені видатки на оплату ваучерів. Отже, центри зайнятості не мали права брати на себе зобов`язання щодо оплати ваучерів, через це рішення про видачу ваучерів протягом вищевказаного періоду не приймались. Крім того, відповідач зазначає, що 26.11.2020 набрав чинності Закон України від 03.11.2020 №941-ІХ «Про внесення змін до підпункту 2 пункту 5 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік», яким відновлено фінансування надання соціальних послуг та здійснення заходів сприяння зайнятості, передбачених законодавством про зайнятість населення та загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з чим, Харківський міський центр зайнятості листом від 01.12.2020, з метою підтвердження бажання ОСОБА_1 отримати ваучер, проінформував її про внесені зміни, і вона може звернутися для отримання ваучеру до Харківського міського центру зайнятості.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції- без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 31.08.2020 року звернулась до Харківського міського центру зайнятості з заявою про видачу їй ваучеру для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці на спеціальність «Комп`ютерна інженерія». Разом із заявою було також надано копії паспорту, трудової книжки, документу про вищу освіту та облікової картки платника податків, засвідчені її підписом.

Листом Харківського міського центру зайнятості від 08.09.2020 року №ХМЦЗ-05-9216 позивачу було відмовлено, з підстав нездійснення фінансування програм служби зайнятості, в тому числі на навчання на підставі ваучеру, в період дії карантину відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року.

Не погодившись з зазначеним, позивач подала скаргу до Державного центру зайнятості та Харківського міського центру зайнятості з питань бездіяльності посадових осіб останнього щодо прийняття рішення про видачу ваучеру за її заявою від 31.08.2020 року.

Листом від 29.10.2020 №0-53-25 Харківський міський центр зайнятості повідомив, що у зв`язку з відсутністю видатків на фінансування окремих програм служби зайнятості, в тому числі на навчання на підставі ваучеру для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці, прийняття позитивних рішень про надання вказаних вище ваучерів на період дії карантину призупинено.

Листом від 26.10.2020 року №33/10/5500-20 Державний центр зайнятості повідомив позивача про зупинення виплат на навчання.

09.11.2020 року позивач направила запит до Секретаріату Кабінету Міністрів України з питань чинності встановленого Кабінетом Міністрів України Порядку видачі ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці.

Листом Мінекономіки від 19.11.2020 року №4703-06/69280-09 (яким розглянуто вказане звернення за належністю) повідомлено, що 03.11.2020 року Верховною Радою України прийнято в цілому проект Закону України від 18.06.2020 року №3692, яким відповідні обмеження щодо видатків з бюджету на страхові виплати, пов`язані з наданням соціальних послуг та здійснення заходів сприяння зайнятості, мають бути знято.

01.12.2020 року Харківський міський центр зайнятості листом №ХМЦЗ-05-12048 повідомив позивача про те, що вказаним Законом України від 18.06.2020 року №3692 було знято відповідне обмеження і позивач може знову звернутись для отримання ваучеру до Харківського міського центру зайнятості.

Позивач, не погодившись з зазначеним, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у видачі ваучеру у неналежний спосіб, передбачений Порядком від 20.03.2013 №207, та за відсутності підстав для відмови в цьому, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо неприйняття рішення у формі наказу про видачу ОСОБА_1 ваучеру для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці за її заявою від 31.08.2020 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 №5067-VI (далі - Закон №5067-VI).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 16 Закону №5067-VI, держава забезпечує реалізацію політики у сфері зайнятості населення шляхом, зокрема, сприяння підвищенню конкурентоспроможності робочої сили та зайнятості населення.

Статтею 30 вказаного Закону встановлено розширення можливостей для підвищення конкурентоспроможності деяких категорій громадян.

Частиною 1 статті 30 Закону №5067-VI встановлено, що право на одноразове отримання ваучера для підтримання конкурентоспроможності шляхом перепідготовки, спеціалізації, підвищення кваліфікації за професіями та спеціальностями для пріоритетних видів економічної діяльності мають:

особи віком старше 45 років, страховий стаж яких становить не менше 15 років, до досягнення встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку;

особи, звільнені з військової служби (крім військовослужбовців строкової служби), служби в органах внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції або Державної кримінально-виконавчої служби України у зв`язку із скороченням чисельності, штату або за станом здоров`я до досягнення ними встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, за наявності вислуги не менше 10 років, які не набули права на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

особи, звільнені з військової служби після участі у проведенні антитерористичної операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з числа осіб з інвалідністю до отримання права на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

внутрішньо переміщені особи працездатного віку за відсутності підходящої роботи.

Вибір професії (спеціальності) із затвердженого переліку, форми та місця навчання здійснюється особою.

Частинами другою та третьою вказаної статті визначено, що вартість ваучера встановлюється в межах вартості навчання, але не може перевищувати десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом.

Оплата ваучера здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виходячи з його фінансових можливостей.

Порядок видачі державною службою зайнятості ваучерів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Перелік професій, спеціальностей, напрямів підготовки та підвищення кваліфікації, для навчання за якими може бути виданий ваучер, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №207 затверджено Порядок видачі ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці, який визначає механізм видачі Центром зайнятості Автономної Республіки Крим, обласними, Київським та Севастопольським міськими, районними, міськрайонними, міськими центрами зайнятості (далі - центри зайнятості) особам ваучерів для підтримання їх конкурентоспроможності на ринку праці (далі - ваучери) (далі - Порядок №207).

Відповідно до п. 1 Порядку №207 ваучери видаються одноразово: особам віком старше 45 років, страховий стаж яких становить не менш як 15 років, до досягнення встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку; особам, звільненим з військової служби (крім військовослужбовців строкової служби), служби в органах внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції або Державної кримінально-виконавчої служби у зв`язку із скороченням чисельності, штату або за станом здоров`я до досягнення ними встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, за наявності вислуги не менше 10 років, які не набули права на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; особам, звільненим з військової служби після участі у проведенні антитерористичної операції, з числа осіб з інвалідністю до отримання права на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; внутрішньо переміщеним особам працездатного віку за відсутності підходящої роботи.

Водночас, дія цього Порядку не поширюється на: осіб, які не мають професійно-технічної або вищої освіти; осіб, які проходили протягом останніх трьох років перепідготовку за рахунок коштів Фонду державного соціального страхування на випадок безробіття; осіб, які зареєстровані в центрах зайнятості як безробітні.

Згідно з п. 4 ч. 1 статті 1 Закону №5067-VI, ваучер - це документ встановленого зразка, що дає особі відповідно до цього Закону право на перепідготовку, підготовку на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, спеціалізацію, підвищення кваліфікації у навчальних закладах чи у роботодавця.

Згідно з п. п. 3, 4 Порядку №207 встановлено, що на підставі ваучера здійснюються перепідготовка, спеціалізація, підвищення кваліфікації за професіями та спеціальностями згідно з пріоритетними видами економічної діяльності, підготовка на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні.

Навчання здійснюється професійно-технічними та вищими навчальними закладами, підприємствами, установами та організаціями, які мають ліцензію на провадження діяльності з надання освітніх послуг за затвердженим Мінсоцполітики переліком професій, спеціальностей, для навчання за якими може бути виданий ваучер, і є резидентами (далі - навчальні заклади).

Відповідно до п. 7 Порядку №207, для отримання ваучера особа подає центру зайнятості заяву, а також надає паспорт, трудову книжку (дублікат трудової книжки), документ про професійно-технічну або вищу освіту (дублікат такого документа) та реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від його прийняття), з яких у присутності особи знімаються копії, що засвідчуються її підписом.

Пунктом 9 Порядку №207 передбачено, що рішення про видачу ваучера приймається центром зайнятості не пізніше ніж на восьмий робочий день з дня подання документів, зазначених у пункті 7 цього Порядку, та оформляється наказом.

З аналізу викладених норм слід зазначити, що ваучер - це документ, що надає особі право на перепідготовку, підготовку на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, спеціалізації або підвищення кваліфікації.

Як встановлено матеріалами справи, відповідно до п. 7 Порядку №20, позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою з одночасним поданням копій відповідних документів.

В свою чергу, рішення про видачу ваучера, оформлене наказом, у встановлений Порядком № 207, восьмиденний робочий строк, відповідачем не прийнято.

В своєму листі Харківський міський центр зайнятості від 08.09.2020 року №ХМЦЗ-05-9216 позивачу повідомив, що здійснення фінансування програм служби зайнятості, в тому числі на навчання на підставі ваучеру, в період дії карантину відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року, що фактично свідчить про відмову у видачі ваучера для підтримання конкурентоспроможності на ринку праці.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідність позивача критеріям для отримання ваучера, встановленим статтею 30 Закону України «Про зайнятість населення» та пункту 1 Порядку №207, відповідачем не заперечується.

Враховуючи викладене, позивач має право на отримання ваучера на навчання за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, в рамках програми підтримання конкурентоспроможності.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що на підставі Закону України від 13.04.2020 №553-ІX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» та п.18 Порядку №207, Харківський міський центр зайнятості не мав можливості прийняти рішення щодо видачі ваучеру ОСОБА_1 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, керуючись положеннями Порядку видачі ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці, факт відсутності видатків на оплату ваучерів у бюджеті Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття впливає лише на розрахунки між відповідним центром зайнятості та закладом освіти та не впливає на право громадянина отримати відповідний ваучер.

При цьому, колегія суддів застосовує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 01.07.2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії», відповідно до яких, саме орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Крім того, суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість відмови позивачу в наданні спірного ваучера, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки оскаржуване рішення прийняте за відсутності представників відповідача та без належного повідомлення відповідача про відкриття провадження про час, дату і місце судового засідання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до положень ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не містять аргументів, які не були враховані під час вирішення справи судом першої інстанції та повторюють доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського міського центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 по справі № 520/19210/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 22.06.2021 року