Справа № 280/9011/20
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2021 року м. Дніпросправа № 280/9011/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року (суддя 1-ї інстанції Максименко Л.Я.) у справі №280/9011/20 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту № 040405 від 27.09.2020 року на суму 421,20 Євро, складений Чорноморським міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки; визнання протиправною та скасування постанови Придніпровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки № 216883 від 24.11.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на протиправність оскаржуваної постанови, її скасування. Позивач зазначив, що на сьогодні відсутня офіційно затверджена методика зважування сипучого вантажу по осях. Також посилається на те, що незважаючи на нібито перевищення вагових параметрів на одну вісь, подальший рух транспортного засобу працівниками Управління Укртрансбезпеки не заборонявся, автомобіль продовжив подальший рух по маршруту перевезення. Крім того зазначає, що зі змісту актів та довідки неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке використано відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю. Також, в акті № 225533 вказано маршрут Запорізька область Одеська область, а у розрахунку № 040405 вказано маршрут «с.Новотроїцьке, Бердянський район с. Визирка Одеська область», який не відповідає маршруту, який пройдений транспортним засобом позивача до моменту його зупинки.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.12.2020 у відкритті провадження в адміністративній справі №280/9011/20 за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту № 040405 від 27.09.2020 року на суму 421,20 євро, складений Чорноморським міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки - відмовлено.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року у позові відмовлено.

Позивач не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про наявність порушень з боку відповідача при здійсненні габаритно-вагомого контролю транспортного засобу позивача. Позивач також звертає увагу, що ним перевозився саме подільний вантаж, оскільки горох суміш можна розподілити на частини будь-якої ваги та перевозити їх окремим транспортними засобами. Вказує на відсутність доказів наявності сертифікатів вимірювального засобу під час зважування, а також відсутності методики щодо вимірювання поосьових навантажень.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони повідомлені про день розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з товарно-транспортної накладної від 26.09.2020 №380158 ФОП ОСОБА_1 здійснювала перевезення вантажу горох 2020 року вагою 28960 кг. (водій ОСОБА_2 ) автомобілем DAF НОМЕР_1 з напівпричіпом НОМЕР_2 (а.с. 19).

27.09.2020 посадовими особами Укртрансбезпеки на підставі направлення від 21.09.2020 №001418 на а/д М14 Одесса Мелітополь Новоазовськ 203км+500м проведено зважування транспортного засобу.

За результатами зважування складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 040405 від 27.09.2020 року відповідно до пункту 10 якого, нормативно допустиме навантаження становить 11,00 т., а фактичне 12,20т.

За результатами проведення зважування транспортного засобу посадовими особами управління Укртрансбезпеки складено довідку № 024399 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 27.09.2020 року.

За результатами розгляду справи про порушення транспортного законодавства, відповідачем 24.11.2020 року складена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 216883, якою за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» на позивача накладено штраф в розмірі 17000,00грн. (відповідальність передбачена абзацом 15 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу №216883 від 24.11.2020 та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 216883 від 24.11.2020 відповідачем прийнята обґрунтовано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 6 Законом України "Про автомобільний транспорт" №2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 визначено Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Відповідно до положень ст.48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно із пунктом 3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок № 879), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" №2862-IV визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Підпунктом 2, 3, 4 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який затверджено постановою КМУ №879 від 27.06.2007 року визначено, що вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306; габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з п.6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Разом з цим, згідно з пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, які затверджені постановою КМУ №30 від 18.01.2001 року, допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Пунктом 21 Порядку №879 визначено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

З оскаржуваної постанови вбачається, що адміністративно-господарська санкція застосована до позивача у зв`язку з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 10% до 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за що передбачена абзацом 15 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ.

За приписами абзацу 15 ч. 1 ст.60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 10% до 20 % включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Матеріали справи містять акт №040405 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 27.09.2020, довідку №024399 від 27.09.2020 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, якими підтверджується факт навантаження на одиночну вісь 12,20 тонн, що перевищує нормативно-допустиму в 11тонн та квитанція № 111355 від 27.09.2020 про здійснене о 09 год. 19 хв. на ваговому комплексі Херсонського облавтодору, розташованому на вул. Поповича, 23 зважуванні автомобіля DAF з державним номером НОМЕР_1 та напівпричіпу DENNISON реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджує факт навантаження на одиночну вісь 12,20тн, що перевищує нормативно-допустиму в 11тн, та спростовує доводи позивача щодо відсутності порушень. (а.с.22)

Отже, оскільки маса навантаження перевищує норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, що в свою чергу дозволяється лише за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів позивач під час перевірки не надав та матеріали зазначеного не містять.

Щодо доводів позивача про необ`єктивність здійснення відповідачем вимірювання ваги транспортного засобу через зважування автомобіля з подільним (сипучим) вантажем у русі шляхом поосьового заїзду транспортного засобу під нахилом на платформу ваги без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого вантажу, внаслідок чого вантаж може переміщатись та змінювати навантаження з одної осі на іншу.

Так, за змістом пункту 3 Порядку №879 транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Отже, законодавцем передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що еквівалентно 220 кг на одиничну вісь, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й сипучого, який під час транспортування здатний зсуватися. При цьому визначення вантажу як подільного передбачає організацію перевезення такого вантажу з дотриманням встановлених законом вимог щодо допустимого навантаження на вісі.

Таким чином, здійснюючи перевезення сипучого вантажу, перевізником повинно враховуватись, що під час руху по дорозі можливе пересипання вантажу та зміна ваги по осям, попри це перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження.

Згідно пунктів 8.14-8.15 Глави 8 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.2014 (Правила №363), завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.

Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

Відповідно до пунктів 12.1, 12.5 Глави 12 Правил №363 при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.

Для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова; волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Пунктами 8.20, 8.21 Глави 8 Правил №363 визначено, що водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.

Виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.

Таким чином, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого (подільного) вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до пунктів 23-24 Порядку №879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб: після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Отже, що під час фіксації транспортного засобу з перевищенням вагових параметрів перевізник або його уповноважена особа мають право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб. Тобто це право перевізника, а не обов`язок працівників Укртрансбезпеки. Саме перевізник має бути зацікавлений у дотриманні всіх норм перевезення вантажу.

Доказів того, що позивач намагався вчинити такі дії, матеріали справи не містять. Таких доводів не містить і позовна заява.

В постанові від 24.07.2019 по справі №803/1540/16 Верховний Суд зауважив, якщо вагові параметри вказаного транспортного засобу перевищують нормативно допустимі вагові обмеження, що дало підстави вважати цей транспортний засіб великоваговим, для руху якого, за правилами частини четвертої статті 48 Закону № 2344-ІІІ, повинен бути відповідний дозвіл. Відсутність такого дозволу є достатньою підставою для накладення на товариство штрафу відповідно до статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

Таким чином, навіть у разі перевезення подільного вантажу, перевізник повинен дотримуватись вимог щодо граничних вагових параметрів транспортного засобу під час руху автомобільними дорогами та нести відповідальність за недотримання таких вимог.

Посилання позивача на відсутність доказів що саме прилад, що здійснював габаритно-ваговий контроль повірений та має сертифікат також є безпідставні, оскільки такі документи містяться у пункті здійснення вагового контролю, а позивач не вказував про відсутність таких при здійсненні процедури габаритно-вагового контролю.

Посилання позивача на відсутність затвердженої методики якою повинні керуватись під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи, що передбачено Порядку №879, колегія суддів суду апеляційної інстанції відхиляє, оскільки п. 19 Порядку №879, який передбачав наявність методики, виключено Постановою КМУ від 30.08.2017р. №671.

Разом з цим, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-ІІІ передбачено обов`язок отримання дозволу компетентного органу, який дає право на рух автомобільними дорогами України. При цьому, отримання такого дозволу не залежить від самого вантажу, а саме подільний він чи неподільний. Так у разі перевезення подільного вантажу з перевищенням вагових обмежень, автомобільний перевізник (за позицією позивача) отримує лише розрахунок плати за проїзд, натомість автомобільний перевізник, який перевозить неподільний вантаж з перевищенням встановлених вагових габаритів отримує і розрахунок плати за проїзд, і штраф.

Таким чином, доводи позивача щодо неможливості нести відповідальність за відсутність у остатнього під час перевезення подільного вантажу дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, оскільки видачу таких дозволів для перевезення подільних вантажів не передбачено, не ґрунтується на нормах закону, згідно яких позивачу заборонено перевозити вантаж, у тому числі і подільний, з перевищенням вагових норм без відповідного дозволу, оскільки здійснення перевезення подільного вантажу з перевищенням вагових обмежень заборонено законом та взагалі не передбачає жодної правової можливості для здійснення таких перевезень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Виходячи із зазначеного вище суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року у справі №280/9011/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник