Справа № 600/1123/21-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/1123/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (далі - відповідач), від 09.11.2020 року №24-3154/14-20-сг "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки", щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Біловецької сільської ради, Хотинського району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 1,9958 га, кадастровий номер :03:003:0123, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та надання цієї земельної ділянки ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повторно розглянути питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Біловецької сільської ради, Хотинського району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 1,9958 га, кадастровий номер :03:003:0123;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по справі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваним наказом йому відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність, з підстав невідповідності положенням частини 14 статті 123 Земельного кодексу України.

На думку позивача, оскаржуваний наказ є протиправними та таким, що підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Зокрема, позивач звертав увагу суду на те, що наказом відповідача від 27.04.2017 року позивачеві надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2,00га, яка розташована на території Біловецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. На підставі даного наказу розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. В подальшому, земельну ділянку кадастровий номер :03:003:0123 внесено до Державного земельного кадастру. За актом прийому-передачі межових знаків підтверджено передачу та прийом на зберігання позивачу межових знаків, погодження з сусідніми землекористувачами та представником землекористувача.

Позивач, посилаючись на положення земельного законодавства, вказував, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст.186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем відмовлено у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки з підстав, що не передбачені законодавством.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, який викладений у формі заперечення в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Вважає, що в оскаржуваному наказі чітко зазначено підставу відмови, зокрема, невідповідність положенням частини 14 статті 123 Земельного кодексу України. Наголошував на тому, що зазначеною нормою законодавець визначив, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Крім того зазначив, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу, при цьому суди не вправі перебирати на себе повноваження органів виконавчої влади та давати їм вказівки щодо розпорядження дискреційними повноваженнями.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. ОСОБА_1 28.03.2017р. звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 г, для ведення особистого селянського господарства на території Біловецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області (а.с.17).

2. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 27.04.2017р. №24-757/14-17-сг надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 г, для ведення особистого селянського господарства на території Біловецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, із вимогою погодження та затвердження розробленого проекту землеустрою відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно п.3 вказаного наказу керівнику відділу у Хотинському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області у порядку, передбаченому законодавством передбачено здійснити реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі (а.с.22).

3. За замовленням ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Біловецької сільської раді Хотинського району Чернівецької області, кадастровий номер: :03:003:0123 (а.с.10-43).

4. Згідно із Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-018 від 12.09.2018 земельну ділянку кадастровий номер: :03:003:0123 внесено до Державного земельного кадастру (а.с.45).

5. За Актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання меж земельної ділянки за кадастровим номером: :03:003:0123, яка знаходиться в адмінмежах Біловецької сільської раді, Хотинського району, Чернівецької області площею 1,9958га, наданої власнику/користувачу земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства,, закріплені в натурі (на місцевості) межові знаки, пред`явлені та передані на зберігання ОСОБА_1 . За вказаним актом власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено (а.с.34-37).

6. Чернівецькою філією державної установи «Держгрунтохорона» видано Агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки кадастровий номер :03:003:0123 площею 1,9958га за адресою с.Білівці, Хотинського району, Чернівецької області (а.с.48).

7. Згідно з Висновком Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області експертом державної експертизи погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розроблений на замовлення ОСОБА_1 (а.с.43).

8. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 09.11.2020р. №24-3154/14-20-сг відмовлено у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Біловецької сільської ради, Хотинського району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 1,9958га, кадастровий номер :03:003:0123, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність з таких підстав: невідповідність положень ч. 14 ст. 123 Земельного кодексу України (а.с.9).

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

2. Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту б частини 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

При цьому, з огляду на зміст пп.в частини 3 статті 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

На підставі пункту б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

3. Відповідно до частини 2 статті 50 Закону України Про землеустрій від 22.05.2003 р. №858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Частиною 8 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частин 4 та 5 статті 186-1 Земельного кодексу України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Частиною 6 статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

З огляду на частину 9 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною 10 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

4. Системний аналіз наведеного вище дає підстави дійти висновку, що Земельним кодексом України визначено підстави за яких може бути відмовлено в погодженні і затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, натомість погоджений проект підлягає безумовному затвердженню у двотижневий строк з дня його отримання, оскільки підставою для відмови в затвердженні проекту землеустрою може бути лише не погодження проекту землеустрою у порядку встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України та відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду зазначеною у постанові від 06.03.2019 р. у справі №1640/2594/18 (провадження №К/9901/67463/18), що в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України суд застосовує до спірних правовідносин.

5. Як встановлено судом, у поданому позивачем на затвердження до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом безоплатної передачі останньому для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель, що перебувають у державній власності Біловецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, погоджений експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області - висновок про розгляд документації із землеустрою від 06.08.2018 р. №6186/82-18 (а.с.43).

При цьому суд наголошує, що перевірка відповідності проекту землеустрою вимогам чинного законодавства здійснюється саме на стадії погодження проекту землеустрою, а не на стадії його затвердження.

6. Приймаючи спірне рішення від 09.11.2020 року відповідач, як підставу його прийняття зазначив невідповідність положень частини 14 статті 123 ЗК України.

Згідно до частини 14 статті 123 ЗК України (станом на час виникнення спірних правовідносин) підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою.

Водночас суд зауважує, що відповідачем не наведено чітких доводів щодо наявності певних недоліків землевпорядної документації позивача та не вмотивовано в чому полягає невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Дослідженням оскаржуваного наказу також встановлено, що відповідач у змісті рішення не конкретизував, які саме недоліки необхідно позивачеві усунути для затвердження проекту землеустрою та не вказав розумний строк для усунення таких недоліків, також відповідних обґрунтувань не наводилось в ході розгляду справи.

7. Крім того, суд звертає увагу на те, що у поданому відзиві відповідач, обґрунтовуючи правомірність прийнятого рішення, посилається на ч.14 статті 123 ЗК України, як на підставу відмови. Натомість, наводить її зміст у редакції, яка не була чинною на момент прийняття оскаржуваного наказу. У зв`язку з цим, суд зазначає, що за правилами статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень такий суб`єкт не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

8. Відтак, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що спірний наказ винесено необґрунтовано, а тому він підлягає визнанню протиправним та скасуванню, оскільки таке рішення відповідача не ґрунтується на приписах закону.

9. Враховуючи повноваження суду, визначені ст.245 КАС України, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Біловецької сільської ради, Хотинського району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 1,9958 га, кадастровий номер :03:003:0123.

10. Суд звертає увагу на те, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази і довести певні обставини, які свідчать про правомірність його дій/бездіяльності, законність прийнятих рішень. Однак, відповідач у згаданих правовідносинах, жодним доказом або ж нормою законодавства не спростував доводів позивача.

Натомість, доводи позивача, які обґрунтовують позовні вимоги є беззаперечними і такими, що доведені в ході судового розгляду справи.

Беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Частиною 1 статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 246 КАС України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про повернення судового збору.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. У поданому позові заявлено вимогу стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по справі.

Звертаючись до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією про сплату №96146 від 17.03.2021р. Відтак, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати судовий збір в сумі 908,00грн.

3. Щодо судових витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Згідно частин 1, 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до ч.3 ст.143 якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги №15 від 24.02.2021р., згідно з яким адвокат Усманов М.А. взяв на себе зобов`язання надавати правничу допомогу ОСОБА_1 в обсязі та на умовах, передбачених договором відповідно до чинного законодавства (а.с.50).

На підставі зазначеного договору адвокатом видано ордер про надання правничої допомоги ОСОБА_1 (а.с.49).

Натомість, доказів, які підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат, станом на день прийняття рішення до суду не подано.

Таким чином, підстави для розподілу витрат на правову допомогу відсутні.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 09.11.2020 року №24-3154/14-20-сг "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки", щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Біловецької сільської ради, Хотинського району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 1,9958 га, кадастровий номер :03:003:0123, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та надання цієї земельної ділянки ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повторно розглянути питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Біловецької сільської ради, Хотинського району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 1,9958 га, кадастровий номер :03:003:0123.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 194-А, м. Чернівці, 58013; )

Суддя О.В. Боднарюк