Справа № 240/5892/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
22 червня 2021 року м. Житомир справа № 240/5892/20
категорія 112030500
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову йому у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 01 грудня 2017 року внаслідок поранення, контузії та захворювання, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велись бойові дії, що оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13 березня 2020 року №42;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, з урахуванням його права на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліда ІІ групи з 01.12.2017 внаслідок захворювання, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велись бойові дії, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року;
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, шляхом зобов`язання Міністерства оборони України подати у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про його виконанням.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у зв`язку із встановленням йому з 08.12.2017 довічно ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, він має право на отримання одноразової грошової допомоги. Однак, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 13.03.2020 №42, йому було відмовлено у призначенні та виплаті вказаної одноразової грошової допомоги, з посиланням на те, що він не має права на отримання вказаної допомоги, оскільки був звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 №3597-IV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність йому встановлено до 01 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Крім того, ще однією підставою для відмови в призначенні одноразової грошової допомоги було ненадання ним документу, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва). Позивач вважає вказане рішення протиправним, а тому він звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою від 13 квітня 2020 року відкрито провадження у справі №240/5892/20 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
28 квітня 2020 року до суду надійшли пояснення ІНФОРМАЦІЯ_2 , в який третя особа зазначила, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки згідно пункту 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, військовослужбовець, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, подає уповноваженому органу документи, в тому числі й документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Згідно з пунктом 4.7 наказу Міністра оборони України від 14.08.2014 №530 таким документом може бути: акт про нещасний випадок, складений за матеріалами розслідування військової частини; довідка командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва). Подання вказаного документа є обов`язково умовою. Однак ОСОБА_1 вказаного документу не надав. Натомість наданий ним висновок ЦВЛК від 16.10.2012 №2002 засвідчує лише причинний зв`язок поранення (пов`язане з виконанням обов`язків військової служби чи не пов`язане). З огляду на зазначене, Житомирський обласний військовий комісаріат вважає, що рішення Міністерства оборони України від 13 березня 2020 року №42 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги є правомірним (а.с.30-32).
07 травня 2020 року до суду надійшов відзив Міністерства оборони України на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , зазначаючи при цьому, що вони є безпідставними та необґрунтованими. Аргументуючи таку позицію відповідач зазначив, що подання зазначених у пункті 11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги є необхідною умовою для призначення такої допомоги, яка ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", за наявності яких особа позбавляється права на її отримання. Таким чином, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету та відповідає вимогам законності. В підтвердження правомірності такої позиції Міністерство оборони України також посилається на висновок Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №822/220/18 згідно якого, документами, що свідчать про причини та обставини поранення, зокрема про те, що поранення не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Крім того, у зазначеній справ Верховний Суд вказав, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії, не містять відомостей про обставини поранення позивача, висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи, який складено зі слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міноборони не є документами, що свідчать про обставини поранення. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні (а.с.37-41)
Відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 14.05.1976 по 10.05.1978 та з 03.12.1982 по 13.09.1985 проходив військову службу в Збройних Силах СРСР, що підтверджується відповідними записами в його військовому квитку серії НОМЕР_1 від 27.04.1976 (а.с.12-13).
При цьому, під час проходження кадрової військової служби в період з 28.07.1983 по 27.09.1984 ОСОБА_1 брав участь в бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан.
З наявного у матеріалах справи акту судово-медичного обстеження Житомирського ОБ СМЕ від 05.10.2021 №3566 вбачається, що судово-медичним експертом В.Ф.Сінько було проведено судово-медичне обстеження ОСОБА_1 під час якого, зі слів ОСОБА_1 було встановлено, що він приймав участь в бойових діях на території ДРА з 28.07.1983 по 27.09.1984, та 13.03.1984 під час обстрілу отримав контузію та осколочні поранення голови, у зв`язку з чим йому надавалась медична допомога в медичній частині полку. За наслідками обстеження судово-медичний експерт зробив наступний висновок: "При судово-медичну обстеженні у гр. ОСОБА_1 виявлено рубець над правою бровою та рубець в середній частині лівої брови, які є слідами загоєння ран, що утворились в результаті дії тупих твердих предметів з достатньо-обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в результаті поранення осколками, за обставин, що вказані обстеженим, під час служби в Республіці Афганістан (березень 1984 року)" (а.с.15).
Згідно з витягом з протоколу засідання від 16.10.2012 №2002, Центральною військово-лікарською комісією по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв 16 жовтня 2012 року був проведений огляд ОСОБА_1 за наслідками якого зроблено висновок, що наявні у нього: "Множинні осколкові поранення голови (контузія 1984 р.) та захворювання, як їх наслідки, колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , наслідком яких стали рубці розмірами 3,5 х 0,2 см та 1,2 х 0,8 х0,1 см, що підтверджується актом СМД Житомирського ОБ СМЕ №3566 від 05.10.12, які призвели до розвитку: "Гіпертонічної хвороби ІІ ст. Гіпертензивне серце. ІХС. Атеросклеротичного кардіосклерозу. Пароксизмальної синусової тахікардії. СН-І ст. Дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст. Розповсюдженого остеохондрозу хребта. Вторинного корінцевого больового синдрому" - є пораненням, контузією, захворюванням, так, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії (а.с.14)
12 листопада 2012 року Житомирською обласною МСЕК №2 під час первинного огляду ОСОБА_1 , з 07.11.2012, було встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служи при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ №654037 від 12.11.2012 (а.с.16).
Матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку з встановлення йому з 07.11.2012 інвалідності ІІ групи ОСОБА_1 звертався до Міністерства оборони України із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Однак, за наслідками розгляду поданих позивачем документів, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, прийняла рішення, оформлене протоколом від 08.07.2016 № 53 (пункт 84), про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги (а.с.18). Підставою для прийняття такого рішення стало те, що позивача було звільнено з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 №3597-IV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність йому встановлено до 01 січня 2014 року, тобто до дня набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975. Оскільки відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотньої дії у часті, був зроблений висновок, що права на одержання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не має (а.с.17).
В подальшому, під час повторного медичного огляду МСЕК ОСОБА_1 з 01.12.2017 було встановлено довічно II групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою до акту огляду МСЕК від 08.12.2017 серії 12 ААА № 861995 (а.с.18).
У зв`язку з встановленням з 01.12.2017 довічно інвалідності II групи ОСОБА_1 12.03.2018 звертався до Міністерства оборони України через Бердичівський ОМВК із заявою та пакетом документів щодо виплати йому одноразової грошової допомоги.
Однак, отримав відповідь з Житомирського ОВК від 06.04.2018 № СЗ 1646 про те, що його заява та документи, повернені комісією Міністерства оборони України з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги на доопрацювання, оскільки в наданих матеріалах відсутні документи, що свідчать про причини та обставини поранення, а так як група інвалідності ОСОБА_1 у 2017 році не змінилась, та зазначені копії документів до поданих матеріалів не долучено, відповідно до ст. 8 Закону України "Про звернення громадян", повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, не розглядаються, тому документи повертаються без реалізації.
Вважаючи такі дії ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправними, позивач оскаржив їх до суду.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року у справі №806/2872/18 позов ОСОБА_1 було задоволено: визнано протиправним повернення ІНФОРМАЦІЯ_3 заяви ОСОБА_1 та долучених до неї документів щодо призначення останньому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 01.12.2017 внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти від ОСОБА_1 документи щодо призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням з 01.12.2017 інвалідності II групи, а також зобов`язано Житомирський обласний військовий комісаріат у 15-денний строк з дня реєстрації усіх документів, що будуть надані ОСОБА_1 , подати Міністерству оборони України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додати, подані ОСОБА_1 документи про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності II групи з 01.12.2017.

На виконання вищезазначеного рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року у справі №806/2872/18 ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 було подано заяву від 05 листопада 2018 року про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Однак, розглянувши вказану заяву Департамент фінансів Міністерства оборони України листом від 27 листопада 2018 року вих. №248/3/6/2091 повідомив Житомирський обласний військовий комісаріат, що 08 липня 2016 року документи ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 07.11.2012 ІІ групи інвалідності внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, вже розглядалися Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. За результатами розгляду прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Враховуючи вищевикладене, документи ОСОБА_1 були повернуті без реалізації.

Не погоджуючись з такими діями Міністерства оборони України, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у справі №240/116/19, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року, позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України було задоволено частково: визнано протиправним повернення Міністерством оборони України заяви ОСОБА_1 та долучених до неї документів щодо призначення останньому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 01.12.2017 внаслідок поранення, контузії та захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, оформлене листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України листом вих. №248/3/6/2091 від 27 листопада 2018 року; зобов`язано Департамент фінансів Міністерства оборони України прийняти від ОСОБА_1 заяву щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням з 01.12.2017 інвалідності ІІ групи разом із пакетом долучених документів та передати її на розгляд уповноваженій Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум для подальшого розгляду та прийняття рішення; а також зобов`язано Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням з 01.12.2017 інвалідності ІІ групи разом із пакетом долучених документів та за результатами розгляду прийняти відповідне рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову у призначенні такої виплати, у відповідності до норм законодавства та з урахуванням встановлених судом обставин справи. У решті заявлених позовних вимог було відмовлено за безпідставністю.

Розглянувши на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року у справі №240/116/19 заяву ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням з 01.12.2017 інвалідності ІІ групи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення, оформлене протоколом від 13.03.2020 №42 (пункт 3), яким відмовила ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги (а.с.19).

Зі змісту наявного у матеріалах справи витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.03.2020 №42 вбачається, що підставою для прийняття такого рішення стало те, що ОСОБА_1 був звільнений з військової служби 13.09.1985, тобто до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 №3597-IV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність ІІ групи йому встановлена до 01 січня 2014 року, тобто до дня набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". З огляду на що, відповідачем був зроблений висновок, що права на одержання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не має.

Крім того, ще однією зазначеною у протоколі від 13.03.2020 №42 підставою для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги стало не подання ним документу, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975. Натомість надані ОСОБА_1 акт судово-медичного обстеження від 05.10.2012 №3566, який складено зі слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 16.10.2012 №2002, на переконання комісії, не є документами, що свідчать про обставини поранення (травми, каліцтва). Висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14серпня 2008 року №402, які на розгляд комісії подано не було.

Відтак, з огляду на вищезазначені обставини, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовила ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.

Позивач вважає, що вказане рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення, оформлене протоколом від 13.03.2020 №42 (пункт 3), є протиправним, що й стало підставою для його звернення з даним позовом до суду.

Вирішуючи публічно-правовий спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон України №2232-ХІІІ).

Стаття 41 Закону України №2232-ХІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачає, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах визначені в Законі України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).

У відповідності до частини 1 статті 3 Закону № 2011-XII останній поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.

Статтею 12 Закону № 2011-XII визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із статтею 2 Закону № 2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спірних правовідносин у даному випадку є вимога позивача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІ групи внаслідок поранення, контузії, захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві врегульовано статтею 16 Закону № 2011-XII.

Частиною 2 статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній до 01 січня 2014 року) було передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Водночас, пунктом 1 розділу І Закону України від 04.07.2012 №5040-VI "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців", який набрав чинності 01 січня 2014 року (далі Закон №5040-VI), статтю 16 Закону №2011-XII було викладено в новій редакції та доповнено вказаний Закон статтями 16-1, 16-2, 16-3 та 16-4.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону №2011-XII (в редакції Закону від 04.07.2012 №5040-VІ, яка була чинною на момент звернення позивача за призначенням одноразової грошової допомоги) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону №2011-XII (в редакції Закону від 04.07.2012 №5040-VІ, яка була чинною на момент звернення позивача за призначенням одноразової грошової допомоги) визначені обставини, які є підставою для виплати одноразової грошової допомоги.

Так, відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII (в редакції Закону від 04.07.2012 № 5040-VІ, яка була чинною на момент звернення позивача за призначенням одноразової грошової допомоги, із змінами, внесеними згідно із Законом №1774-VIII від 06.12.2016) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з пунктом б частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII (в редакції Закону від 04.07.2012 №5040-VІ зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016) одноразова грошова допомога у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

В свою чергу, частина 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ (в редакції Закону від 04.07.2012 № 5040-VІ зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016) передбачає, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання положень частини 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Пунктом 2 Порядку № 975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З наведеного вбачається, що під час вирішення питання щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги слід застосовувати законодавство, що діяло станом на дату встановлення йому ІІ групи інвалідності, яка зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З наявної у матеріалах справи довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ №654037 від 12.11.2012 вбачається, що ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служи при перебуванні в країнах де велись бойові дії, ОСОБА_1 первинно було встановлено 07 листопада 2012 року (а.с.16).

В подальшому, під час повторного медичного огляду МСЕК позивачу з 01.12.2017 було встановлено довічно II групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою до акту огляду МСЕК від 08.12.2017 серії 12 ААА № 861995 (а.с.18).

Суд звертає увагу, що право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності пов`язується саме з датою встановлення такої інвалідності, а не з датою проведення повторного огляду, під час якого підтверджено групу інвалідності.

Періодичне підтвердження раніше встановленої групи інвалідності не є обставиною, яка спричиняє виникнення у військовослужбовця нових прав у сфері соціального захисту, якщо це прямо не вказано у законодавстві, що регулює ці правовідносини.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2020 року у справі №564/806/17, від 30.01.2020 у справі №806/5205/15, від 20.12.2019 у справі №583/1515/17, від 11.07.2019 у справі №1640/2657/18, від 07.02.2019 у справі №127/12061/17.

Отже, у даному випадку днем виникнення у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії, захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, є 07 листопада 2012 року - дата первинного встановлення йому вказаної групи інвалідності, а тому до спірних правовідносин щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги слід застосовувати установлений законодавством порядок, що діяв на вказану дату.

Частиною 2 статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній станом на 07.11.2012) було передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Станом на 07 листопада 2012 року діяв Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 (далі - Порядок №449).

Підпунктом 2 пункту 2 Порядку №499 передбачено, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 24-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 30-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.

Таким чином, підпунктом 2 пункту 2 Порядку №499 для військовослужбовців встановлено наступні умови для виникнення у них права на одноразову грошову допомогу:

- встановлення інвалідності в період проходження військової служби; або

- встановлення інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби; або

- встановлення інвалідності після спливу трьохмісячного строку після звільнення з військової служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.

Крім того, зі змісту підпунктом 2 пункту 2 Порядку №499 вбачається, що визначальним для вирішення питання щодо наявності у особи права отримання одноразової грошової допомоги є саме момент встановлення інвалідності (в період проходження військової служби, через три місяці після звільнення з військової служби або ж після спливу трьохмісячного строку після звільнення з військової служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження), а не дата звільнення з військовою служби, як про це зазначає відповідач в оскаржуваному протоколі від 13.03.2020 №42 (пункт 3), стверджуючи, що ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки його було звільнено з військової служби 13.09.1985 - до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 №3597-IV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги.

Відтак, з огляду на положення підпункту 2 пункту 2 Порядку №499 суд приходить до висновку, що відповідне право на отримання одноразової грошової допомоги станом на момент встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, було законодавчо передбачене.

Більш того, сам відповідач в оскаржуваному рішенні, оформленому протоколом від 13.03.2020 №42 зазначає про те, що вперше право на виплату одноразової грошової допомоги було запроваджено Законом України від 04.04.2006 №3597-IV "Про внесення змін до Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу".

З огляду на зазначене, суд вважає, що зазначені в протоколі від 13.03.2020 №42 (пункт 3) доводи комісії Міністерства оборони України про те, що ОСОБА_1 не має права на отримання одноразової грошової допомоги через те, що його звільнено зі служби до набрання чинності Законом України від 04.04.2006 №3597-IV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність йому встановлено до 01.01.2014, тобто до дня набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", є протиправними та суперечать нормам законодавства, чинного на момент встановлення йому ІІ групи інвалідності, адже, як вже було встановлено судом, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а право позивача на отримання вказаної допомоги на момент встановлення йому ІІ групи інвалідності було законодавчо визначене частиною 2 статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній станом на 07.11.2012) та Порядком №499.

Разом з тим, передумовою для отримання одноразової грошової допомоги особою, яка згідно з частиною 2 статті 16 Закону №2011-XII та підпунктом 2 пункту 2 Порядку №499, має право на таку допомогу, є звернення такої особи до уповноваженого органу відповідно до законодавчо визначеного порядку із заявою та з долученням визначеного переліку документів.

Таким чином, відповідне право на отримання одноразової грошової допомоги може бути реалізовано лише у випадку дотримання особою передбаченого законодавством порядку звернення за призначенням одноразової грошової допомоги.

Як вже було зазначено судом, на момент встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності (07.11.2012) діяв Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499.

Пунктом 3 Порядку №499 визначено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Аналогічні вимоги щодо переліку документів, які подаються для призначення одноразової грошової допомоги, передбачені також і Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, який був чинний на момент звернення позивача із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги.

Зокрема, пунктом 11 Порядку № 975 передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; документа (відповідних сторінок за наявності), що посвідчує особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи і про реєстрацію місця проживання (за наявності); документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Таким чином, відповідно до пункту 3 Порядку №499 та пункту 11 Порядку №975 надання документів, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, є обов`язковим для особи, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги.

Надання особою вказаних документів, які свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), є необхідним з огляду на те, що згідно статті 16-4 Закону №2011-XII, призначення одноразової грошової допомоги не здійснюються, у випадках, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) або інвалідність військовослужбовця є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Саме з метою перевірки відсутності, передбачених в статті 16-4 Закону №2011-XII обставин, які виключають наявність права на отримання одноразової грошової допомоги, особа яка звертається за її призначенням зобов`язана надати документи, які свідчить про причини та обставини отримання нею поранення (контузії, травми або каліцтва).

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №822/220/18, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , на підтвердження причин та обставин отримання ним поранення та контузії, надав на розгляд комісії акт судово-медичного обстеження Житомирського ОБ СМЕ від 05.10.2021 №3566 та витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарською комісією по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 16.10.2012 №2002.

Судом під час розгляду справи досліджено вищезазначений акт судово-медичного обстеження Житомирського ОБ СМЕ від 05.10.2021 №3566 та встановлено, що під час судово-медичного обстеження експерт саме зі слів ОСОБА_1 встановив, що позивач приймав участь в бойових діях на території ДРА з 28.07.1983 по 27.09.1984, та 13.03.1984 під час обстрілу отримав контузію та осколочні поранення голови. Жодного документального підтвердження отримання позивачем 13.03.1984 контузії та осколочні поранення голови під час участі в бойових діях на території ДРА на розгляд експерта не надавалось. У зв`язку з чим, експертом був зроблений висновок про те, що можливо виявлений у ОСОБА_1 рубці, які є слідами загоєння ран, що утворились в результаті дії тупих твердих предметів з достатньо-обмеженою контактуючою поверхнею, є результатом поранення осколками, за обставин, що вказані обстеженим, під час служби в Республіці Афганістан (березень 1984 року) (а.с.15).

Таким чином, висновки спеціаліста у галузі медичної експертизи, які зазначені під час судово-медичного обстеження, вказують лише на характер і давність тілесних ушкоджень, тобто імовірність спричинення рубців на тілі пораненням, яке могло мати місце під час проходження служби.

Саме вказаний акт судово-медичного обстеження Житомирського ОБ СМЕ від 05.10.2021 №3566 основою якого були обставини отримання травми, повідомлені самим заявником, в подальшому став підставою для зазначеного у витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарською комісією по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 16.10.2012 №2002 висновку про те, що пораненням, контузія та захворюванням, які виникли внаслідок них, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії (а.с.14).

Разом з тим, інформація про причини та обставини отриманих позивачем поранення та контузії, у протоколі засідання Центральної військово-лікарською комісією по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 16.10.2012 №2002 не міститься.

Відповідно до висновку Верховного Суду, зазначеного у постанові від 10.04.2019 у справі №822/220/18, акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії, не містять відомостей про обставини поранення особи, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Згідно із частинами 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відтак, враховуючи висновки Верховного Суду, зазначені у постанові від 10.04.2019 у справі №822/220/18, суд вважає, що акт судово-медичного обстеження Житомирського ОБ СМЕ від 05.10.2021 №3566 та витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарською комісією по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 16.10.2012 №2002, які надавались позивачем на розгляд комісії, в розумінні пункту 3 Порядку №499 та пункту 11 Порядку №975, не є документами, які свідчать про те, що поранення та контузія ОСОБА_1 не пов`язані з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення тілесного ушкодження.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що належних документів, які б підтверджували причини та обставини отриманого поранення та контузії, ОСОБА_1 до суду та на розгляд комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних не надав, що свідчить про недотримання ним законодавчо визначеного порядку звернення за призначенням одноразової грошової допомоги.

Відтак, відмова відповідача у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з посиланням на неподання заявником документів, що свідчать про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), є правомірною.

Доводи позивача про те, що інвалідність ІІ групи йому встановлено не тільки внаслідок поранення та контузії, а ще й у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велись бойові дії, а тому для нього не потрібно подавати документ, що свідчать про причини та обставини отримання ним поранення та контузії, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту "г" пункту 21.5. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 4.08.2008 №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за №1109/15800, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:

"Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії.

Разом з тим, зміст протоколу засідання Центральної військово-лікарською комісією по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 16.10.2012 №2002 свідчить, що зазначені в ньому захворювання ОСОБА_1 були наслідком отриманих ним поранення та контузії. З огляду на що, подання позивачем документів, що свідчать про причини та обставини отримання поранення та контузії, наслідком яких стали захворювання, для позивача є обов`язковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на те, що відповідачем на виконання частини другої статті 77 КАС України та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів доведено, а позивачем не спростовано правомірність рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 13.03.2020 №42 (пункт 3), про відмову у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 242-246, 250, 255, 257, 261-263, 295, 297, Кодексу адміністративного судочинства України , суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України (Повітрофлотський пр-т, 6, м. Київ, 03168; ), третя особа - Житомирський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович