Справа № 520/745/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 р. Справа № 520/745/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, по справі № 520/745/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна"

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Управління Укртрансбезпеки у Харківській області)

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Новаагро Україна» (далі позивач) звернулось з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі відповідач), в якому просило суд визнати протиправною та скасувати постанову Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки № 217168 від 12 січня 2021 року про застосування до ТОВ «Новаагро Україна» адміністративно- господарського штрафу у розмірі 1700 гривень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі № 520/745/21 адміністративний позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 року у справі №520/745/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що позивач є перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач посилається на договір оренди № 0112 від 01.12.2017 року, відповідно до якого транспортний засіб RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 на момент виникнення спірних правовідносин був у користуванні ТОВ «Новакорм». Крім того, позивач посилається на товарно-транспортну накладну №00004813 від 26.11.2020 року, яка була надана водієм інспектуючим особам під час складання акту № 246496 від 26.11.2020 року, відповідно до якої транспортний засіб не перебував у користування позивача.

Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з положеннями ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на території Харківської області у період з 23.11.2020 по 29.11.2020 та направлення на рейдову перевірку № 012032 від 23.11.2020, 26.11.2020 співробітниками відповідача проводилась рейдова перевірка на 471 км а/д М-03 Київ - Харків - Довжанський.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку № 422, був зупинений транспортний засіб марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який обладнано цифровим тахографом. В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він належить позивачу.

Під час перевірки у водія ОСОБА_1 була відсутня роздруківка даних роботи тахографа за поточний день (26.11.2020), що свідчило про невикористання водієм особистої картки до цифрового тахографа.

У зв`язку з виявленням вищезазначених порушень державними інспекторами було складено акт № 246496 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 26.11.2020 р.

Водій зі змістом акту № 246496 від 26.11.2020 р. був ознайомлений, проте відмовився від підпису та дачі письмових пояснень по суті виявлених порушень, про що співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Харківській області внесено відповідний запис.

Повідомленням № 1031/28/24-21 від 06.01.2021, направленим поштою 06.01.2021 відповідно до списку № 127 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, поданих у відділення поштового зв`язку № 22 АТ Укрпошта, позивача було викликано на 12.01.2021 на розгляд справи про порушення. Повідомлення було отримано позивачем 11.01.2021, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник позивача на розгляд справи щодо акту № 246496 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 26.11.2020 р. не прибув, письмових пояснень, які можна було б врахувати під час розгляду справи, також не надавав.

За результатами розгляду справи за наявними матеріалами, винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу № 217168 від 12.01.2021 за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідно до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Копію постанови № 217168 від 12.01.2021 направлено позивачу, разом із супровідним листом від 15.01.2021 № 3464/28.2/24-21, 15.01.2021 відповідно до списку №362 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих у відділення поштового зв`язку № 22 АТ УКРПОШТА. Копію постанови було отримано позивачем 18.01.2021, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Залишивши позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача підтверджуються належними доказами, є обґрунтованими та такими що, відображають дійсні обставин справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Частиною 12 ст. 6 Закону № 2344-III визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі Порядок №1567).

Пунктом 1 Порядку №1567 визначено, що цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Згідно з п.2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з п. 3, 4 Порядку №1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п. 14 Порядку №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: зокрема, наявність визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів (п. 15 Порядку № 1567).

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про автомобільний транспорт", з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про автомобільний транспорт" водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.06.2010 № 385, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі за текстом -Інструкція № 385).

Відповідно до п.1.2 Інструкції № 385, ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції № 385, ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Згідно з положенням п 1.4 Інструкції № 385, терміни вживаються у такому значенні:

контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;

тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР (994_016).

Пунктом 2.4 Інструкції № 385 встановлено, що транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1 - 2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.

Відповідно до п. 3.3 Інструкції № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (993-025), статті 18 Закону України "Про автомобільний транспорт" (2344-14) та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.06.2010 N 340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 р. за № 811/18106 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів.

Пунктом 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів визначено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі заповнені тахокарти, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, а у разі керування транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

За відсутності документів, зокрема, в даному випадку, роздруківки даних роботи тахографа та особистої картки для цифрового тахографу, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, до осіб, які здійснюють перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Положеннями ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеного в постанові від 11.02.2020 у справі 820/4624/17.

Матеріалами справи встановлено, що зупинений посадовими особами Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки транспортний засіб марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , був обладнаний цифровим тахографом.

Під час перевірки у водія ОСОБА_1 були відсутні роздруківка даних роботи тахографа за 26.11.2020 р., що свідчило про невикористання водієм особистої картки до цифрового тахографа, які відповідно до ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" та п. 3.3. Інструкції №385 повинні знаходитись у водія і повинні надаватись для перевірки.

Оскільки водієм не надано під час проведення перевірки роздруківку даних роботи цифрового тахографа за 26.11.2020 рік та невикористання водієм особистої картки для цифрового тахографу, відповідачем правомірно було складено оспорювану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Стосовно доводів апеляційної скарги позивача, що він не є суб`єктом відповідальності у цій справі, оскільки не був перевізником та не користувався транспортним засобом в момент його зупинення уповноваженими особами, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 1 Закону 2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно ч.1 ст. 33 Закону 2344-ІІІ автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Так, позивач посилається на договір оренди № 0112 від 01.12.2017 р. з додатковою угодою від 30.06.2020, акт-приймання передачі від 04.07.2019.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що договір оренди не може слугувати належним доказом використання транспортного засобу саме орендарем ТОВ «Новакорм» та потребує підтвердження іншими документами, зокрема платіжними документами, що підтверджують факт внесення орендної плати, тощо.

Крім того, відповідно до п. 1.1. даного договору оренди № 0112 від 01.12.2017 р. відповідно до якого невід`ємною частиною договору є перелік майна, (Додаток № 1), що передається в оренду.

Матеріали справи не містять та позивачем надано не було Додаток № 1 до договору оренди № 0112 від 01.12.2017 р., що унеможливлює встановити перелік майна, яке передано в оренду, зокрема, транспортний засіб марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 .

Окрім цього, слід зазначити, що ТОВ «Новаагро Україна» лише з 04.07.2019 року є власником вантажного транспортного засобу марки RENAULT Premium, номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричепу марки KOEHLER STF2D-33CA, номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 14-15).

Тобто, станом на 01.12.2017 (дата укладання договору оренди №0112) транспортні засоби не перебували у власності позивача, що виключає можливість їх передачі в користування іншим особам, а отже договір оренди від 01.12.2017 року не є належним доказом передачі права користування вантажним транспортним засобом марки RENAULT Premium, номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричепом марки KOEHLER STF2D-33CA, номерний знак НОМЕР_2 , іншим особам.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що перевезення товару здійснювалося транспортними засобами, власником яких є ТОВ «Новаагро Україна», який в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт" є автомобільним перевізником.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що перевізником вантажу є ТОВ «Новакорм» з посиланням на ТТН №00004813 від 26.11.2020 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі Правила №363).

Пунктом 1.1 Правил №363 визначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накаладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Тобто, обов`язковою інформацією в товарно-транспортній накладній має бути інформація про перевізника та/або експедитора.

Крім того, загальними нормами Правил визначено, що товарно-транспортна накладна - документ на вантаж, а не документ, який визначає автомобільного перевізника.

Так, матеріалами справи встановлено, що під час перевірки водієм транспортного засобу Renault, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , та товарно-транспортну накладну від 26.11.2020 року №00004813 (а. с. 53) відповідно до яких, особою, яка використовує транспортний засіб, є ТОВ «Новакорм», а власником є ТОВ «Новаагро Україна».

Будь-яких пояснень та доказів відносно підприємства ТОВ "Новакорм", як фактичного автомобільного перевізника під час проведення перевірки позивачем не надано.

Будучи обізнаним з приводу розгляду справи та факту складання відповідних документів відносно позивача, представник позивача на розгляд справи щодо акту №246496 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 26.11.2020 р. не прибув, письмових пояснення не надав.

Таким чином, за результатами розгляду справи, за наявними матеріалами, відповідачем правомірно винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу № 217168 від 12.01.2021.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача, оскільки ні під час перевірки, ні під час розгляду справи та винесенні оскаржуваної постанови відповідачем, позивачем не було надано документальних доказів на підтвердження своїх доводів.

Отже, зазначена товарно-транспортна накладна від 26.11.2020 року №00004813 не спростовує висновки суду щодо здійснення перевезення станом 26.11.2020 транспортними засобами, власниками яких є позивач, доказів на спростування зазначених обставин позивачем не надано до суду, у зв`язку з чим відповідачем вірно визначено позивача як суб`єкта відповідальності за порушення Закону України «Про автомобільний транспорт».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Решта тверджень та посилань апелянта колегією суддів не приймається до уваги через їх необґрунтованість або непідтвердженість матеріалами справи.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 по справі № 520/745/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський Я.М. Макаренко