Справа № 120/7123/20-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

Справа № 120/7123/20-а

22 червня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Вінницької міської ради на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Водночас, апелянтом було заявлено клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року, яке ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2021 року залишено без задоволення, позаяк суд дійшов висновку про неповажність причин, які стали підставою для пропуску відповідачем строку подання апеляційної скарги у даній справі.

При цьому, особі, яка подала апеляційну скаргу, запропоновано в строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку, вказавши інші підстави для поновлення строку.

На виконання вимог вказаної ухвали, 11 червня 2021 року до суду надійшло клопотання Вінницької міської ради про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обгрунтовано тим, що вперше звернувшись з апеляційною скаргою до суду, апелянт сплатив судовий збір за її подання, однак тривалість процесу проведення відповідного платежу через Державну казначейську службу України завадила наданню належних доказів вказаного разом з матеріалами апеляційної скарги. В даному випадку, враховуючи збіг терміну для апеляційного оскарження рішення суду у даній справі, апелянтом було прийнято рішення про подання апеляційної скарги без доказів сплати судового збору з розрахунком надати вказані докази в майбутньому після їх отримання. Однак, посилаючись на необізнаність про факт залишення апеляційної скарги без руху та постановлення судом ухвали від 29.03.2021 року, про існування якої він дізнався лише 01.06.2021 року, апелянтом доказів сплати судового збору надано суду не було.

Надаючи оцінку доводам апелянта, суд відзначає наступне.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 7 КАС України, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом віднесено до принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах, зміст якого розкриває стаття 10 цього Кодексу, частинами 1, 2 якої встановлено, що усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо сплати судового збору.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Такими процесуальними обов`язками учасників справи визначено, окрім іншого, дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, а також виконання встановлених законом вимог щодо оформлення апеляційної скарги, зокрема, надання документу про сплату судового збору, у тому числі, на підставі ухвали суду апеляційної інстанції про залишення скарги без руху.

Таким чином, апелянт, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційний перегляд справи, повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону і суду, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту, у тому числі щодо надання документа про сплату судового збору, для чого повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Це стосується і скаржника, який, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, діє як суб`єкт владних повноважень.

Як встановлено з матеріалів справи, вперше з апеляційною скаргою Вінницька міська рада звернулась безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду 03.03.2021 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 03.03.2021 визначено склад колегії: головуючий суддя Біла Л.М., судді Гонтарук В.М. та Курко О.П.

Ухвалою від 09.03.2021 року судом апеляційної інстанції витребувано справу №120/7123/20-а з Вінницького окружного адміністративного суду.

Справа надійшла до Сьомого апеляційного адміністративного суду 24.03.2021 року.

Ухвала про залишення апеляційної скарги Вінницької міської ради без руху була постановлена судом 29.03.2021 року.

У період з 05.04.2021 року по 24.04.2021 року суддя Біла Л.М. перебувала на лікарняному.

У період з 26.04.2021 року по 14.05.2021 року судді колегії перебували у відпустці.

Ухвала про повернення апеляційної скарги Вінницької міської ради ухвалена судом 17.05.2021 року.

Відтак, суд зауважує, що у апелянта було достатньо часу для отримання необхідної інформації про рух апеляційної скарги, оскільки при зверненні до суду з апеляційною скаргою апелянт реалізує своє право, а не обов`язок та є найбільш зацікавленою особою щодо відстеження руху даної справи.

Апелянт не був позбавлений можливості слідкувати за рухом даної справи та своєчасно подавати до суду відповідні клопотання, зокрема, щодо усунення недоліків поданої апеляційної скарги.

До того ж, подаючи апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції 03.03.2021 року, апелянт усвідомлював невідповідність останньої вимогам п. 1 ч. 5 ст. 296 КАС України.

Факт постановлення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху був передбачуваним результатом у даному випадку, однак не є тим фактором, який свідчить про можливість усунення недоліків апеляційної скарги.

При цьому, враховуючи обставини відсутності фінансування для можливості направлення судової кореспонденції засобами поштового зв`язку, суд здійснив все можливе для належного повідомлення апелянта щодо стану його скарги, скориставшись правом надіслання всієї кореспонденції на офіційну електронну адресу Вінницької міської ради.

Відповідач є суб`єктом владних повноважень, що здійснює свою діяльність на професійній основі, а тому проблеми внутрішньої організації виконання роботи не є об`єктивними та непереборними обставинами, які перешкоджають реалізації існуючого права на судовий захист порушених прав та інтересів.

Своєчасність реєстрації вхідної кореспонденції, в тому числі і отриманої на офіційну електронну адресу, свідчить виключно про організацію роботи підприємства, установи, організації, проте не є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки така організація роботи залежить виключно від самої організації.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини "Лелас проти Хорватії" Суд звертав увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини "... підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…".

Тобто, виходячи з принципу "належного урядування", державні органи загалом, зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно (у даному випадку - за рахунок платника податку у зв`язку з порушенням принципу остаточності судового рішення, прийнятого на користь такого платника податку).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Підставою для поновлення пропущеного процесуального строку відповідно до ст. 295 КАС України може бути лише наявність інших поважних причин пропуску такого строку.

Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. Неналежне ж виконання апелянтом наданих процесуальних прав не може бути визнано судом як поважна причина пропуску строку на апеляційне оскарження.

За вказаних обставин, суд доходить до переконання, що апелянт не був позбавлений можливості своєчасно скористатись наявним у нього правом на апеляційний захист його прав.

Таким чином, суд доходить до переконання, що в даному випадку має місце певна недбалість відповідача у користуванні наданим йому правом на судовий захист. Апелянт не може перекладати вину за власну протиправну бездіяльність на судову інстанцію.

Відтак, оскільки скаржник не навів поважних підстав для пропуску строку на апеляційне оскарження, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують, що причина пропуску процесуального строку має об`єктивний і незалежний від скаржника характер, скаржником додатково такі докази не подано, обставини, на які покликається скаржник у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, на переконання суду апеляційної інстанції, не є непереборними чи такими, що унеможливлювали реалізацію права на апеляційне оскарження. Наведені скаржником обставини можно розцінювати виключно як зловживання наданими йому процесуальними правами.

Згідно з ч.3 ст.298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи вказані обставини, у відкритті провадження за апеляційною скаргою Вінницької міської ради слід відмовити.

Керуючись ч.3 ст.298, п.4 ч.1 ст.299 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Вінницької міської ради на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.