Справа № 120/6440/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

м. Вінниця

22 червня 2021 р. Справа № 120/6440/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши заяву представника позивача Герасимчука Сергія Петровича про забезпечення позову, що подана в інтересах ОСОБА_1 до пред`явлення позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про заборону в`їзду в Україну, що прийняте заступником начальника Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Кушніром В.М. 31 травня 2021 року, затвердженого начальником Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Наливайком Б.О., а також рішення заступника начальника Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Кушніра В.М. від 02 червня 2021 року про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні, виданої ОСОБА_2 , до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень про заборону в`їзду в Україну та скасування посвідки на проживання.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, представник позивача зазначив, що ОСОБА_3 має на меті звернутися до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень про заборону в`їзду в Україну та про скасування посвідки на тимчасове проживання, оскільки вважає такі рішення очевидно протиправними, оскільки порушують його права, свободи та інтереси.

Представник позивача зазначив, що органом міграційної служби вчиняються активні дії щодо виконання рішень про заборону в`їзду на територію України та скасування посвідки на проживання, а саме: скасовано посвідку на тимчасове проживання ОСОБА_1 № НОМЕР_1 ; повідомлено Державну прикордонну службу України про прийняття рішення про заборону в`їзду від 31 травня 2021 року та повідомлено Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова про скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 .

Прийнятими рішеннями ОСОБА_3 позбавлений можливості закінчити навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова. Для відновлення його інтересів необхідно буде докласти значних фінансових витрат, зокрема, для отримання повторного запрошення на навчання, оформлення нової візи для в`їзду на територію України, повторного здійснення оплати за навчання для отримання освітніх послуг.

Крім того, представник позивача зазначив, що ОСОБА_3 не виключає того, що відносно нього вже прийнято рішення про примусове повернення і вживаються заходи з безпосереднього примусового повернення іноземця, який незаконно перебуває в Україні. Наведене свідчить про очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам та інтересам.

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши викладені у заяві мотиви, а також подані разом із заявою матеріали, на думку суду, наявні підстави для розгляду заяви про забезпечення позову в порядку письмового провадження.

Розглянувши подану представником позивача заяву про забезпечення позову, суд зважає на таке.

Положеннями частини 1 статті 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Для задоволення судом поданого позивачем клопотання про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

Так, положення статті 150 КАС України передбачають, що передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, є клопотання сторони, в тому рахунку, із зазначенням очевидних ознак можливості заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Тобто, у випадку звернення позивача з клопотанням про забезпечення позову він повинен обґрунтувати причини звернення з таким клопотанням. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією із гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі; механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

В даному ж випадку, обґрунтовуючи необхідність забезпечення адміністративного позову, заявник вказує на те, що заступником начальника Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області 31 травня 2021 року прийнято рішення про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_2 в`їзду на територію України строком на три роки. Крім того, 02 червня 2021 року заступником начальника Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , що видана ОСОБА_2 .

У заяві про вжиття заходів забезпечення позову йдеться про те, що органом міграційної служби вчиняються дії щодо їх виконання, а саме: скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 ; повідомлено Державну прикордонну службу України про прийняття рішення про заборону в`їзду від 31 травня 2021 року та повідомлено Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова про скасування посвідки на тимчасове проживання, що видана ОСОБА_2 .

Також заявник вказує, що ОСОБА_3 не виключає того, що відносно нього вже прийнято рішення про примусове повернення і вживаються заходи з безпосереднього примусового повернення іноземця, який незаконно перебуває в Україні.

Разом із тим, вказані посилання представника позивача ґрунтуються виключно на його власних припущеннях щодо можливого прийняття рішення про примусове видворення чи/або повернення ОСОБА_1 за межі України.

Також варто зазначити, що повідомлення міграційним органом Державну прикордонну службу України та Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова про прийняті рішення не свідчить про вчинення дій саме щодо примусового видворення чи/або повернення ОСОБА_1 за межі України.

Більше того, в поданій заяві йдеться про те, що рішення про заборону в`їзду на територію України та про скасування посвідки на тимчасове проживання є очевидно протиправними, що є підставою для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення таких рішень.

Проте, заява не містить обгрунтувань, в чому саме полягає очевидна протиправність прийнятих рішень, що не дозволяє пересвідчитися у наявності підстав для вжиття відповідних заходів.

До того ж, суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що сам лише намір оскаржити відповідні рішення відповідача до суду не може свідчити про їх очевидну протиправність.

Доводи представника позивача про те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, що визначений, призведе до ускладнення виконання рішення суду, а для відновлення прав та інтересів ОСОБА_1 необхідно буде докласти значних фінансових витрат, на думку суду, не достатньо підтверджено, а такі є лише здогадом представника позивача.

Із наведеного слідує, що зміст заяви про забезпечення адміністративного позову не дозволяє дійти переконливого висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене та здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що подана представником позивача заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович