Справа № 540/855/21
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/855/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фермерського господарство "Голованюк О.В." до Головного управління ДПС в Херсонській області, АР Крим та місті Севастополі про визнання протиправним та скасування наказу про проведення фактичної перевірки,

встановив:

Фермерське господарство "Голованюк О.В." (далі-позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС в Херсонській області, АР Крим та місті Севастополі (далі-відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ від 18.02.2021р. "Про проведення фактичної перевірки ФГ " ОСОБА_1 "

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Фермерське господарство «Голованюк О.В.», в особі його голови, дізналось про те, що ГУ ДПС у Херсонській області має намір провести перевірку ФГ «Голованюк О.В.» щодо зберігання пального, згідно наказу №158-141 від 18.02.2021 року.

Вказаний наказ позивач вважає протиправним з огляду на те, що в наказі на проведення перевірки не зазначено, за яким саме фактом необхідно провести перевірку, а перелічено ряд статей ПК України (ст. 20, пп. 75.1.3., ст. 75, пп.80.2.2. ст. 80) і вказано, що перевірка проводиться з метою дотримання норм законодавства у сфері обігу підакцизних товарів та пального на території Херсонської області а саме: щодо дотримання норм законодавства з питань обігу готівки, розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору.

Також позивач вказує на те, що зі змісту наказу взагалі незрозуміло, яку саме інформацію, що стала надалі підставою для видання наказу, отримав контролюючий орган і це є свідченням формального підходу фіскального органу до підстав перевірки.

Крім того, враховуючи, що у спірному наказі зазначено період проведення перевірки з 01.04.2020 року по дату закінчення перевірки, (тобто майже один рік), враховуючи, що підстав для проведення фактичної перевірки немає, позивач вважає, що податковий орган намагається провести документальну перевірку під виглядом фактичної.

Разом з тим, вказує на те, що у відповідності до пп. 52-2. підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу.

Отже, враховуючи той факті що позивач не звертався до податкового органу за проведенням перевірки позивач стверджує, що проведення документальної позапланової перевірки на підприємстві є забороненим.

Ухвалою від 15.03.2021 провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем поданий до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого убачається, що податковий орган позов не визнає. Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що порядок проведення фактичних перевірок визначений у ст.80 ПКУ. Відповідно до пп.80.2.2, пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПКУ, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом.

Співробітниками Головного управління ДПС у Херсонській області. Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на підставі наказу ГУ ДПС у Херсонській області. Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 18.02.2021 №158-ж1 та направлень на фактичну перевірку від 22.02.2021 №019 та №020 проведено фактичну перевірку ФГ «Голованюк О.В.», а саме АДРЕСА_1 . Підставами проведення фактичної перевірки виступали норми ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, метою якої було перевірка дотримання суб`єкти господарювання норм законодавства у сфері обігу підакцизних товарів та пального на території Херсонської області.

Відповідач вважає, що наказ на право фактичної перевірки відповідає вимогам, які встановлені до їх змісту згідно з пп.81.1 ст. 81 ПК України.

Також податковий орган вказує на те, що наказ є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, який станом на час вирішення справи вичерпав свою дію внаслідок проведення перевірки (акт фактичної перевірки від 03.03.2021 №01 1/32/38443116) та прийняття за його результатами податкових повідомлень-рішень, відтак, права позивача не можуть бути поновлені шляхом визнання протиправним та скасування цього наказу

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому звертає увагу на те, що податковий орган намагався провести документальну перевірку під виглядом фактичної, адже на момент перевірки ліцензія у ФГ була і саме фактична (не документальна) перевірка могла лише б засвідчити факт зберігання пального за наявності ліцензії. Крім того, у самому наказі, а також в доданому листі ДПС України від 05.02.2021 року, вказано лише про загальні відомості, але не про конкретні порушення податкового законодавства.

У відповідності до пп. 80.2.2. ПКУ, фактична перевірка може проводитися на підставі наказу, копія якого вручається платнику податків, або його уповноваженому представнику, або особам, які проводять розрахункові операції під розписку.

В свою чергу, уповноважений представник юридичної особи ФГ «Голованюк О.В.» - це голова фермерського господарства ОСОБА_1 . Тому особи, які намагались провести перевірку, повинні були надати копію наказу про проведення перевірки саме уповноваженій особі - голові фермерського господарства.

Якщо не було за місцем проведення перевірки уповноваженої особи, то посадові особи ДПС повинні були надіслати наказ поштою, а не давати працівнику фермерського господарства, яка хоч і є одним із його засновників, але не є уповноваженою особо підприємства, крім того вона знаходилась у відпустці.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що Фермерське Господарство «Голованюк О.В.» (код 38443116) зареєстроване 12.12.2012, номер запису: 0000950.

Головним управлінням ДПС в Херсонській області, АР Крим та місті Севастополі на підставі ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України видано наказ від 18.02.2021 №158-ж1 «Про проведення фактичної перевірки ФГ «Голованюк О.В.» (38443116)», метою якої була перевірка дотримання суб`єкти господарювання норм законодавства у сфері обігу підакцизних товарів та пального на території Херсонської області.

На підставі вказаного акту та направлень на фактичну перевірку від 22.02.2021 №019 та №020 співробітниками податкового органу проведено фактичну перевірку ФГ «Голованюк О.В.» (38443116) за адресою: Херсонська область. Білозерський район, с. Широка Балка, вул. Набережна, 3-а.

Вважаючи наказ від 18.02.2021 №158-ж1 «Про проведення фактичної перевірки ФГ «Голованюк О.В.» (38443116)» протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п.75.1.3 п.75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення фактичної перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.

Відповідно до п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених п.п.80.2.1 - 80.2.7 п.80.2 статті 80 ПК України.

Як встановлено з матеріалів справи, оскаржуваний наказ прийнято на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України.

Відповідно до пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка проводиться у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Отже, вказаний підпункт дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які відповідно до приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.

Як установлено судом з письмових доказів, наданих сторонами, податковим органом з баз даних контролюючого органу отримано інформацію з баз даних відносно відсутності ліцензії на зберігання позивачем пального у період з 01.04.2020 та про реєстрацію податкових накладних: №159 від 22.04.2020 на загальну суму 69831.84 грн (паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО )); №127 від 16.06.2020 на загальну суму 63133.2 грн. (паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО )); №57 від 03.07.2020 на загальну суму 66838.2 грн. (паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО )); №168 від 13.07.2020 на загальну суму 69308,2 грн. (паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО )); №275 від 20.07.2020 на загальну суму 70636.5 грн. (паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО )); №43 від 07.08.2020 на загальну суму 161499.82 грн. (паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО )); №129 від 17.08.2020 на загальну суму72666 грн (паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО )): №235 від 26.08.2020 на загальну суму 72568,6 грн (паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО )); №230 від 26.08.2020 на загальну суму 72568,6 грн (паливо дизельне ДП- Л-Євро5-ВО )).

Крім того, на підтвердження наявності підстав для проведення фактичної перевірки позивача відповідачем надано д осуду лист ДПС України від 05.02.2021 №3327/7/99-00-07-05-03-07, який було направлено Головним управлінням ДПС у областях, м.Києві з метою недопущення порушень у сфері обігу підакцизних товарів, запобігання незаконному обігу пального, та зобов`язано провести перевірки зазначених суб`єктів господарювання.

Отже, на виконання вимог вказаного листа та на підставі встановлених фактів реєстрації вищевказаних податкових накладних відповідачем і винесено наказ №158-ж1 від 18.01.2021 року на проведення фактичної перевірки позивача відповідно до вимог статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи письмові докази підтверджують наявність підстав для проведення фактичної перевірки позивача, визначених чинним ПК України. При цьому, доводи позивача про те, що контролюючим органом проведена не фактична, а документальна перевірка, жодним доказом не підтверджені.

Окремо суд зауважує, що направлення на фактичну перевірку від 22.02.2021 №019 та №020 міститься мета проведення такої перевірки - здійснення податкового контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального, з питань дотримання вимог Податкового кодексу України, Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (із змінами та доповненнями).

Згідно з абз.3 п.81.1 статті 81 ПК України, у наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Отже, закон передбачає зазначення в наказі про проведення перевірки, зокрема, підстав для її проведення, визначених ПК України.

Так, в оскаржуваному наказі №158-ж1 від 18.02.2021 зазначено пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, який визначає окремі підстави для проведення фактичної перевірки.

У той же час відсутність у наказі окремих посилань на лист ДПС України чи іншої інформації, яка стала підставою призначення перевірки, не свідчить про порушення відповідачем вимог п.81.1 статті 81 ПК України, тому не може бути підставою для його скасування.

Також суд зауважує, що Податковим кодексом України не передбачено надання платнику податків відомостей про те, за інформацією якого державного органу місцевого самоврядування, або суб`єкта господарювання чи фізичної особи проводиться перевірка, як не передбачено і розкриття змісту вказаної отриманої інформації та фактів, які свідчать про можливе порушення платником податків податкового законодавства.

Крім того, дослідивши оскаржуваний наказ від 18.02.2021 №158-ж1 судом встановлено, що його зміст і форма відповідають вимогам ст.81 ПК України, а саме містить: найменування контролюючого органу - Головне управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі; найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться - ФГ « ОСОБА_1 , , Херсонська область, Білозерський р-н, с. Широка Балка, вул. Набережна, 3-а; мета - дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами)); вид - фактична перевірка; підстави для проведення перевірки - ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.2. п.80.2. cm.80 Податкового кодексу України, дата початку - з 22.02.2021 року; тривалість перевірки тривалістю 10 діб, період діяльності, який буде перевірятися (відповідно до cm. 102 Податкового кодексу України). Наказ про проведення перевірки підписаний керівником контролюючого органу та скріплені печаткою контролюючого органу.

Стосовно доводів позивача щодо дії мораторію на проведення документальних та фактичних перевірок, суд зазначає таке.

Згідно п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України ( в редакції Закону №540-ІХ від 30.03.2020 зі змінами, внесеними згідно Закону №591-ІХ від 13.05.2020) установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім:

- документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків;

- документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу;

фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині:

-обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- цільового використання пального та спирту етилового платниками податків;

- обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Тобто, з наведеного убачається, що у разі визначення в наказі про проведення фактичної перевірки підстав, встановлених п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, контролюючий орган має право проводити фактичну перевірку, оскільки дія мораторію не поширюється на даний вид перевірок.

Окремо суд зауважує, що фактична перевірка позивача була призначена та проведена до введення вищевказаного мораторію.

Отже, посилання позивача на мораторій на проведення перевірок є безпідставним та необґрунтованим.

Щодо доводів позивача про порушення, які на його думку допущені податковим органом при проведенні перевірки, та доводів відповідача про те, що наказ є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, який станом на час вирішення справи вичерпав свою дію, суд зазначає наступне.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

З урахуванням наведеного незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Ця правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 КАС України.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, яка ухвалена у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду. У цій постанові Судова палата відступила від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо.

Отже, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки, яким судом, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.04.2021 у справі № 640/18926/18.

З огляду на викладене помилковими є доводи відповідача про неможливість оскарження наказу про проведення перевірки.

Також суд звертає увагу позивача, що наявність порушень в діях контролюючого органу при проведенні перевірки не є підставою для скасування наказу про призначення такої перевірки.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку, відповідачем надано до суду достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності прийнятого наказу. Доводи ж позивача не підтвердженні жодним доказом, а позовні вимоги ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про правомірність оскаржуваного наказу та необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову Фермерського господарство "Голованюк О.В." до Головного управління ДПС в Херсонській області, АР Крим та місті Севастополі про визнання протиправним та скасування наказу від 18.02.2021 №158-ж1 «Про проведення фактичної перевірки ФГ "Голованюк О.В." (38443116)».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 108010200