Справа № 160/4523/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2021 року Справа № 160/4523/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, секретаря Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області Шишкіна Юрія Володимировича про визнання дій протиправними,-
25.03.2021 позивач ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, секретаря Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області Шишкіна Юрія Володимировича, в якому позивач просить:
На підставі викладеного, позивач вважає, що своєю бездіяльністю відповідачі порушили його законне право на своєчасний доступ до публічної інформації у формі відкритих даних, яке гарантоване Конституцією та законодавством України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.
07.06.2021 Українська сільська рада Петропавлівського району Дніпропетровської області засобами електронного зв`язку надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідач-1 не визнає, просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції відповідач-1 зазначив наступне. Зміст рішення Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області № 122 - 04/VIII від 12.01.2021 року не стосується позивача. Права позивача не порушені несвоєчасним опублікуванням рішення. Станом на момент звернення ОСОБА_1 до суду рішення оприлюднено. Таким чином, право позивача на отримання оприлюднених рішень забезпечено.
В подальшому секретар Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 надав до суду відзив на позовну заяву. Правова позиція викладена аналогічно відзиву відповідача-1.
13.06.2021 засобами електронного зв`язку до суду від позивача надійшла відповідь на відзиви, в яких зазначено про необґрунтованість доводів відповідачів, зазначених у відзивах.
11.05.2021 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог шляхом викладення їх у наступній редакції:
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Частиною 2 статті 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 КАС України через 15 днів з дня відкриття провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 відкрито провадження у адміністративній справі; справу № 160/4523/21 призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Розгляд справи по суті розпочався з 29.04.2021. Заява надійшла до суду 11.05.2021
Таким чином, позивачем при поданні заяви про уточнення позовних вимог не дотримано положень ч. 1 ст. 47 та ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України щодо строку подання заяви.
В зв`язку з наведеним, на переконання суду, заяву про уточнення позовних вимог необхідно залишити без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.8 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності, зокрема, є типові справи.
Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене, відповідно до вимог ст.ст. 257-262 КАС України, а також з урахуванням того, що судом отримано відповідь на відзив від позивача 14.06.2021, про що свідчить відмітка у матеріалах справи (а.с. 38), а тому повне судове рішення складено на наступний робочий день після отримання відповіді на відзив.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
12.01.2021 четвертою сесією VIII скликання Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області прийнято рішення № 122 - 04/VIII «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва гр. ОСОБА_2 ».
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
У Законі України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII) закріплено право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (стаття 5 Закону № 2657-XII).
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI), та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає цей Закон.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VІ від 13.01.2011 публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10-1 Закону України № 2939-VІ публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.
Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.
Публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення.
Будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов`язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.
Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 15 Закону України № 2939-VІ розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати: нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньо організаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.
Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії, чи бездіяльності покладається на відповідача.
У розумінні ч. 2ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності передзаконом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
12.01.2021 четвертою сесією VIII скликання Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області прийнято рішення № 122 - 04/VIII «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва гр. ОСОБА_2 ».
Разом з тим, як зазначає ОСОБА_1 , 11.03.2021 він виявив зазначене порушення, тобто на момент перегляду позивачем веб-сайту відповідача-1, рішення «Про передачу у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва гр. ОСОБА_2 » знаходилась у вільному доступі, отже на момент перегляду веб-сайту позивач мав суб`єктивне право ознайомитись з ним.
Окрім того, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що останній користувався веб-сайтом у період з 12.01.2021 по 22.01.2021, та не міг отримати доступ до публічної інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відтак завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Натомість, на час ознайомлення позивачем з веб-ресурсом відповідача (11.03.2021), перший мав суб`єктивне право (можливість) ознайомитись, зокрема з рішеннями ради які прийняті 22.01.2021 в повному обсязі, а тому на момент 11.03.2021 були відсутні підстави будь-якого обмеження до доступу до публічної інформації, що слугувало відсутністю порушених прав саме позивача.
Отже порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Суд звертає увагу, що з`ясування питання порушених прав, свобод чи інтересів позивачів передує розгляду питання щодо правомірності (законності) рішення, яке оскаржується. Відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивачів є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності такого рішення.
За відсутності бодай одного випадку реального порушення прав, свобод чи інтересів позивачів спірним рішенням відповідача, відсутніми є й підстави для задоволення позову.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі № 826/4406/16, від 15.08.2019 р. у справі № 1340/4630/18.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Позивачем в позовній заяві не наведено обґрунтувань та не надано суду доказів, що безпосередньо позивач зазнав втручання в свої права внаслідок несвоєчасного опублікування рішення відповідачами, та спричинення внаслідок цього суттєвого негативного впливу саме на позивача та завдання йому реальної шкоди.
Доводи позивача про порушення його прав, викладені в позові, є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу на його конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси.
Посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного суду які викладені у постанові від 19.03.2019 по справі № 800/369/17, на думку суду, є хибними, оскільки правовідносини в зазначеній справі не є подібними фактичним обставинам.
Так у справі № 800/369/17 судом встановлено порушення строків надання заявнику інформацію, в даному випадку, позивач не звертався до розпорядника інформації з відповідним запитом, більш того, ознайомився з інформацією безперешкодно, в момент виникнення такого бажання, тобто невідкладно за допомогою інтернет ресурсів, та отримав її у повному обсязі.
Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не розподіляються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. 9, 77, 241-243, 246, 250, 255, 262, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко