Справа № 320/12631/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року № 320/12631/20

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Терлецької О.О., при секретарі судового засідання Спасібко Ю.М.,

за участю:

представника позивача - Мамаєв Д.Ю.,

відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Комунальне підприємство теплових мереж «Яготинтепломережа» (далі позивач) до Головного управління ДПС у Київській області (далі відповідач), - про скасування податкового повідомлення-рішення.

Зміст позову складають вимоги: 1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене на підставі акту камеральної перевірки №1050/10-36-51/24223294 від 12.03.2020, № від 07.04.2020 по нарахуванню штрафної санкції позивачу в розмірі 122682,23 грн за несплату податку на додану вартість в сумі 613411,15 грн.

Представник позивача позовні вимоги в судовому засіданні підтримав. Зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача слідує, що позовні вимоги обґрунтовується порушенням відповідачем строків притягнення позивача до податкової відповідальності та строків проведення камеральної перевірки. Представник позивача в тексті позовної вказав і підтримав в судовому засіданні, що: «згідно фактично наведеного вище норм Податкового законодавства при винесенні Податкового-повідомлення рішення з боку Податкового органу було порушення строки на притягнення до відповідальності передбаченні як фактично строки позовної давності в становленні в 1095 днів. В разі прострочення саме встановлено строку в 1095 днів вважається, що Податковий орган не має права виставляти вимоги по декларації або ППР «Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.» - тобто саме сплив строку позовної давності позбавив Відповідача можливості застосувати штрафну санкцію, але Відповідач все ж таки виніс таке рішення» (с.3 позовної заяви).

Представник позивача на підтвердження правильності тлумачення ним норм податкового законодавства щодо обрахунку строку проведення податкової перевірки та притягнення до податкової відповідальності подав до суду письмові пояснення, де звертає увагу суду на постанови Верховного Суду від 18.02.2019 у справі №П/811/1313/16, від 10.05.2018 у справі 826/1975/17, від 09.02.2019 у справі №819/1569/16, від 21.03.2018 у справі №804/3762/17, від 06.03.2018 у справі №821/193/17 та від 10.05.2018 у справі №820/3544/17.

При цьому ні в тексті позовної заяви, ні в усних поясненнях представник позивача не вказує, яким вважає належним термін проведення камеральної перевірки і коли на його думку закінчився строк притягнення позивача до податкової відповідальності, що нівелює можливість підтвердження судом достовірності тверджень позивача щодо порушення строку та є порушенням правил доказування, визначених ч.5 ст.77 КАС України.

Інших підстав протиправності оскаржуваного рішення відповідача представник позивача не наводив і, відповідаючи на питання суду, не вказав на інші підстави визнання оскаржуваного рішення протиправним. З відповідей представника позивача на запитання суду слідує, що дії відповідача, в тому числі і дії щодо проведення перевірки з порушенням строків, визначених податковим законодавством, - позивачем не оскаржувались. Позивач також не надав суду відомостей щодо подання позивачем заперечень на акт перевірки чи оскарження дій відповідача при здійсненні податкової перевірки в адміністративному порядку.

Представник відповідача проти позову заперечив, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зі змісту відзиву слідує, що відповідач, використовуючи іншу практику Верховного Суду, зокрема постанова від 06.03.2018 №821/193/17, постанова від 05.06.2018 у справі №803/1315/17, постанова від 02.10.2018 у справі №820/2244/17, вказує на інше, ніж пропонується представником позивача, застосування норм податкового законодавства, за яким відповідачем не порушено строки проведення камеральної перевірки та притягнення до податкової відповідальності.

Окрім того, відповідач вказав, що оскаржуване рішення було винесено у зв`язку із встановленням під час перевірки порушенням позивачем строку на сплату узгодженого зобов`язання. Останнє позивачем в судовому засіданні чи поданих суду документах не спростовується.

Відповідач вказує, що строки проведення камеральної перевірки з інших питань, у тому числі щодо своєчасності сплати, з урахуванням ст. 102 ПК України, встановлені ПК України лише з 21.12.2016 року на підставі Закону України №1797-VІІІ. Відповідач вказує, що з 01.01.2017 після прийняття Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 № 1797-VІІІ набули чинності зміни до вищевказаних статей, які регулюють спірні правовідносини і не враховані позивачем при подачі позову.

Дослідивши обставини справи, судом встановлено наступне.

Комунальне підприємство «Яготинтепломережа» зареєстровано юридичною особою 25.11.1996 Яготинською районною державною адміністрацією. Позивач знаходиться на обліку у Яготинському відділенні Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Відповідач на підставі акту камеральної перевірки №1050/10-36-51/24223294 від 12 березня 2020 року виніс податкове повідомлення рішення № від 07 квітня 2020 року по нарахуванню штрафної санкції (далі оскаржуване рішення) позивачу. Сума штрафної санкції визначена в розмірі 122682,23 грн - за затримку сплати платежів з податку на додану вартість (далі ПДВ) в сумі 613411,15 грн, задекларованих позивачем самостійно в деклараціях.

Зі змісту акта камеральної перевірки від 12.03.2020 слідує, що санкція оскаржуваним рішенням була застосована у зв`язку з порушенням строку сплати податкового зобов`язання, визначеного самостійно позивачем податковими деклараціями з ПДВ № від 19.03.2019 (затримка сплати 332 дні), № від 21.01.2019 (затримка сплати за різні періоди на 296 днів, 323 днів, 323 днів, 295 днів, 295 днів та 295 днів), № від 18.02.2016 (затримка сплати за різні періоди 1245 та 1245 днів), № від 19.04.2016 (затримка сплати на 1185 днів), № від 21.01.2019 (затримка сплати на 362 дні), № від 17.03.2016 (затримка сплати на 1216 днів), № від 18.11.2015 (затримка сплати на 1337 днів), № від 18.12.2015 (затримка сплати за різні періоди на 1307 та 1307 днів), та уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок.

З акта перевірки слідує і не заперечувалось позивачем, що за результатами аналізу інтегрованої картки платника КПТМ "Яготинтепломережа", штрафні санкції виникли у зв`язку з порушенням термінів сплати сум узгоджених грошових зобов`язань, а саме відповідно до ІКП даного платника станом на 01.03.2020 недоїмка складала 2 707 638,85 грн. В зв`язку з чим при сплаті автоматично розрахована штрафна санкція.

Що ж до податкових зобов`язань з ПДВ, які позивач самостійно задекларував в 5-ти деклараціях №№ від 18.02.2016, № від 19.04.2016, № від 17.03.2016, № від 18.11.2015 та № від 18.12.2015, - сам позивач звертає увагу в позовній заяві, що заборгованість за цими деклараціями, як щодо самого податку, так і щодо штрафних санкцій і пені, - була предметом розгляду в судовій справі №810/4643/18. В зазначеній справі Київський окружний адміністративний суд виніс рішення від 15.02.2019, яке набрало законної сили 26.06.2019 (за наслідками прийняття судом апеляційної інстанції постанови про залишення рішення суду першої інстанції без змін). Зазначеним рішенням заборгованість позивача була визнана судом, а виконання рішення позивачем в частині сплати податкової заборгованості було розстрочено терміном на один рік починаючи з дати набрання даного рішення законної сили, шляхом щомісячної сплати заборгованості рівними частинами.

Таким чином термін сплати податкової заборгованості за деклараціями № від 18.02.2016, № від 19.04.2016, № від 17.03.2016, № від 18.11.2015 та № від 18.12.2015 був визнаний судом, однак сплата його була розстрочена на рік після 26.06.2019 в складі та в порядку виплати загального боргу, визначеного судовим рішенням від 15.02.2019 у справі №810/4643/18.

У зв`язку з обставинами, встановленими у справі №810/4643/18 та які не потребують доведення, - в частині сплати заборгованості за деклараціями № від 18.02.2016, № від 19.04.2016, № від 17.03.2016, № від 18.11.2015 та № від 18.12.2015 при камеральній перевірці відповідача, оформленого актом від 12.03.2020 мало місце не визначення заборгованості з ПДВ штрафних санкцій і пені податковим органом, а стягнення вже визначеної заборгованості.

Також суд на підтвердження своїх висновків звертає увагу на висновки Верховного Суду у постанові від 05.07.2019 у справі №11541/13-а щодо подібних правовідносин. В цій справі суд касаційної інстанції зазначив:

« 15. Передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законом строки. Норми визначені пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України поширюються також і на випадки, коли погашення податкового боргу відбувається і в примусовому порядку, на підставі рішення суду, ухваленого згідно з пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, чи ухваленого на підставі Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який регулював аналогічні правовідносини до 01.01.2011. Ураховуючи наведене, розстрочення виконання судового рішення, застосоване адміністративним судом, не звільняє платника податків від відповідальності, передбаченої пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

16. Необхідно зазначити, що судове рішення, ухвалене в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, не може встановити інших строків сплати узгодженого податкового зобов`язання порівняно з тими, що визначені нормами Податкового кодексу України. Судове рішення про розстрочення присудженої судом суми податкового боргу не змінює обсягу податкового обов`язку платника податків боржника (у тому числі суми податкового боргу, а також розміру штрафу за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання), оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями. Обсяг податкового обов`язку, а також відповідальність за його невиконання визначається виключно нормами податкового законодавства, у тому числі пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України. Факт дотримання при цьому строків сплати, встановлених у судовому рішенні про розстрочення виконання рішення про стягнення податкового боргу, не впливає на порушення строків сплати узгоджених грошових зобов`язань, визначених Податковим кодексом України, і не може нівелювати правове значення останніх».

Таким чином рішення суду про розстрочення сплати податкової заборгованості не може бути підставою для нівелювання відповідальності планика податків, яким є позивач, за порушення строків сплати узгоджених грошових зобов`язань.

Позивач також ніяким чином не обґрунтовує в чому полягають порушення відповідача при нарахуванні податкових санкцій у зв`язку з несвоєчасною сплатою податкових зобов`язань за самостійно поданими деклараціями з ПДВ та уточнюючого розрахунку в 2019 та 2020 році.

Проаналізувавши зазначені обставини справи та за наслідками розгляду справи по суті, - суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову. Надаючи правове обґрунтування рішенню, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України. Згідно з п.п.9.1.3 п. 9.1 ст.9 ПК України податок на додану вартість належить до загальнодержавних податків і зборів.

Згідно ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно п.49.2 ст. 49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно п.49.18 ст.49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно п. 202.1 ст.202 ПК України звітним (податковим) періодом для податку на додану вартість є один календарний місяць. Згідно п. 203.2 ст. 203 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації.

Відповідно до п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України, - платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 126.1 статті 126 Кодексу визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Статтею 57 ПК України визначені строки сплати податкового зобов`язання. Згідно п.57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 87 ПК України визначені джерела сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків. Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Зважаючи на те, що фактично єдиним аргументом протиправності оскаржуваного рішення позивач заявив порушення строків проведення камеральної перевірки та притягнення позивача до юридичної відповідальності оскаржуваним рішенням, суд дослідив питання правового регулювання строку проведення камеральної перевірки станом на час проведення відповідачем такої та умов звільнення від податкової відповідальності за ст.102 Податкового кодексу України.

Акт про проведення камеральної перевірки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з ПДВ щодо позивача був складений 12.03.2020, тому суд бере до уваги правове регулювання строків та порядку проведення камеральних перевірок, які діяли на цей час.

Відповідно до п.75.1.1 ст.75 Податкового кодексу України, - камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Дана редакція норми п.75.1.1 ст.75 Податкового кодексу України діє з 01.01.2017 на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 №1797-VIII. Таким чином саме з 01.01.2017 податкові органи були наділені правом провадити камеральні перевірки з приводу своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах

Відповідно до п.76.3 ст.76 Податкового кодексу України, - камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань, що має місце і у випадку спірних правовідносин, проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до абз.1 та 2 п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України, - контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином зважаючи на те, що оскаржуване рішення було винесено щодо самостійно задекларованих зобов`язань з ПДВ деклараціями 2019 року, або за деклараціями 2015 та 2016 років, заборгованість по яких та правильність визначення податковими органами в 2017 році (в тому числі в щодо строку) була визнана судовим рішенням, і мала бути сплачена в складі загального боргу помісячно протягом року починаючи з 26.06.2019, - трьохрічний строк на проведення камеральної перевірки, визначений п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України, не був порушений. При цьому з матеріалів справи та відзиву відповідача слідує, що відповідач при визначенні строку на проведення камеральної перевірки щодо декларацій позивача з ПДВ за 2016 та 2015 роки брав до уваги саме строк сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а не саму подачу таких декларацій, і такий строк був предметом дослідження у справі №810/4643/18, рішення в якому набрало законної сили

Окрім того, суд відхиляє доводи позивача щодо застосування в даній справі норми абз.1 п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України в частині застосування прощення податкового боргу за строками давності. Так суд встановив, що за деклараціями № від 18.02.2016, № від 19.04.2016, № від 17.03.2016, № від 18.11.2015 та № від 18.12.2015 заборгованість була визнана судовим рішенням від 15.02.2019 у справі №810/4643/18 і підлягає обов`язковому виконанню позивачем на підставі ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України. В даному випадку норма абз.1 п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України на зобов`язання по сплаті податкового боргу, визначеного судом, - не поширюється.

Відповідно до ст.126 Податкового кодексу України, - у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу. У разі порушення платником податків строку сплати до бюджету узгодженого грошового зобов`язання, передбаченого абзацом другим підпункту 222.1.2 пункту 222.1 статті 222 цього Кодексу, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми такого грошового зобов`язання.

Зважаючи на підвищену увагу представника позивача на судову практику Верховного Суду застосування норм податкового законодавства у постановах Верховного Суду від 18.02.2019 у справі №П/811/1313/16, від 10.05.2018 у справі 826/1975/17, від 09.02.2019 у справі №819/1569/16, від 21.03.2018 у справі №804/3762/17, від 06.03.2018 у справі №821/193/17, - суд вважає за необхідне зазначити, що в даних справах судом не досліджувались питання визначення строку на проведення податкової перевірки після визнання податкового зобов`язання судом та з моменту настання строку для сплати податкового зобов`язання, а не подачі податкових декларацій. У зв`язку з зазначеним вказана судова практика Верховного Суду не може бути застосована на користь тверджень позивача в даній справі.

Окрім того суд додатково звертає увагу, що у справах №819/1569/16, №821/193/17 та №804/3762/17 предметом позову було дослідження правомірності камеральної перевірки до 01.01.2017 і у зв`язку з порушенням платником податків терміну реєстрації податкових накладних (на відміну від розглядуваної справи, де камеральна перевірка проводилась з приводу сплати узгодженої суми податкових зобов`язань), судом відповідно було застосовано попередню редакцію статей 75 та 102 Податкового кодексу України, яка не може бути застосована до правовідносин у розглядуваній справі. Також у справах №819/1569/16, №821/193/17 та №804/3762/17, на відміну від розглядуваної справи, суд взагалі не досліджував питання визначення строку проведення камеральної перевірки за датою настання граничних строків сплати податкових зобов`язань.

У справах №826/1975/17 та №П/811/1313/16 предметом дослідження судом було правомірність проведення камеральної перевірки, замість документальної за нормами Податкового кодексу України в редакції до 01.01.2017 року. Суд не досліджував окремо питання відрахування строку на проведення камеральної перевірки та застосування штрафних санкцій за наслідками такої. Тому обставини, досліджувані у справах №826/1975/17 та №П/811/1313/16, не є аналогічними обставинам у розглядуваній справі і не можуть підтверджувати правову позицію у справі, висловлену представником позивача.

Щодо постанови Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №820/3544/17 (№73901935 Єдиному реєстрі судових рішень), суд звертає увагу на наступне. З зазначеної постанови слідує: «Як встановлено судами попередніх інстанцій позивачем визначені податкові зобов`язання у поданих Підприємством податкових деклараціях з екологічного податку за певні податкові періоди, починаючи ще з IV кварталу 2011 року, відтак і граничні строки їх сплати підпадають в тому числі і на певні місяці 2012, 2013, 2014 років. Враховуючи дату прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень (08 серпня 2017 року), якими до позивача застосовані штрафні санкції (які законодавець відносить до визначення поняття «грошове зобов`язання»), а також дати граничних строків сплати грошових зобов`язань, Суд дійшов висновку про те, що податкові повідомлення-рішення в частині сум штрафу прийняті податковим органом поза межами 1095 днів». При цьому судом не охоплювалось і не досліджувалось нарахування штрафних санкцій після визнання заборгованості по узгодженому податковому зобов`язанню судом. Натомість у розглядуваній справі в частині декларацій з ПДВ поданих позивачем у 2016 та 2015 роках судовим рішенням від 15.02.2019 у справі №810/4346/18 було визнано правомірність нарахування (визначення) заборгованості позивачу відповідачем під час податкових перевірок та правомірність винесення податкових вимог. Тому судова практика постанови Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №820/3544/17 не може бути застосована у розглядуваній справі, оскільки у розглядуваній справі відсутні обставини саме порушення податковим органом строку визначення суми грошових зобов`язань. Напроти правомірність такого визначення (в тому числі і в частині строку) підтверджена рішенням суду, яке набрало законної сили. Зазначена постанова Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №820/3544/17 підтверджує також таке правозастосування, оскільки суд касаційної інстанції погодився з доводами касатора, що сума штрафних санкцій є складовою податкового зобов`язання, а нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених ст.102 Податкового кодексу України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 22 червня 2021 р.