Справа № 156/1052/20
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 156/1052/20 пров. № А/857/4880/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Державного навчального закладу «Нововолинський центр професійно-технічної освіти» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року (головуючий суддя: Волдінер Ф.А., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Нововолинський центр професійно-технічної освіти» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 21.10.2020 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Державного навчального закладу «Нововолинський центр професійно-технічної освіти» щодо невиплати ОСОБА_1 , як випускнику навчального закладу, одноразової грошової допомоги, передбаченої статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування», в розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку при працевлаштуванні, та грошової компенсації необхідної для придбання одягу і взуття в розмірі сорок неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідно до підпункту 4 пункту 13 постанови Кабінету міністрів України від 05 квітня 1994 року № 226;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування» в розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, що становить 6804 грн та грошову компенсацію необхідну для придбання одягу і взуття в розмірі сорок неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідно до підпункту 4 пункту 13 постанови Кабінету міністрів України від 05 квітня 1994 року № 226, що становить 680,00 грн.

Обґрунтовує позов тим, що в період з 01 вересня 2010 року по 04 травня 2012 року позивач навчався у Нововолинському вищому професійному училищі, яке реорганізоване в Державний навчальний заклад «Нововолинський центр професійно-технічної освіти» за професією «маляр, штукатур». Вказує, що 04 травня 2012 року був достроково відрахований зі складу учнів Нововолинського вищого професійного училища за власного заявою, згідно Наказу № 14 «В-УДЗ» у зв`язку із працевлаштуванням.

Після дострокового вимушеного випуску з Нововолинського ВПУ, у зв`язку із працевлаштуванням, позивачу не була виплачена гарантована державою одноразова грошова допомога в розмірі 6-ти (шести) прожиткових мінімумів та грошова компенсація в сумі, не менш як 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за одяг, взуття, м`який інвентар і обладнання відповідно до підпункту 4 пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 1994 року № 226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» учням, студентам з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також учням, студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишились без батьків, що навчалися або виховувалися в навчально-виховних та вищих навчальних закладах і перебували на повному державному утриманні, при їх працевлаштуванні.

Вважає, що сам лише факт випуску з навчального закладу є підставою для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, встановленої законом.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таке необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати судове рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги покликається на те, що позивач був відрахований достроково зі складу учнів ІІ курсу Державного навчального закладу «Нововолинський центр професійно-технічної освіти», як такий, що не закінчив повного курсу навчання та не отримав диплом кваліфікованого робітника за професією «маляр, штукатур» відповідно до типових навчальних планів і програм. Таким чином, позивач не може вважатися випускником вказаного навчального закладу, а відтак, у відповідача відсутній обов`язок по виплаті позивачу одноразової грошової допомоги відповідно статтею 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування» та грошової компенсації п. п. 4 п. 13 постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 1994 року № 226.

Позивач, 14.04.2021 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 надано статус дитини-сироти, що підтверджується копією рішення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 25 лютого 2009 року № 97 (а. с. 13).

Згідно довідки № 179/2020 від 21 травня 2020 року, в період з 01 вересня 2010 року по 04 травня 2012 року позивач навчався в Нововолинському вищому професійному училищі, яке реорганізоване в Державний навчальний заклад «Нововолинський Центр професійно-технічної освіти», за професією «маляр, штукатур» та був достроково випущений у зв`язку з працевлаштуванням (а. с. 15).

Відповідно до книги наказів про контингент учнів (В-УЗД) № 6 (а. с. 16-17), ОСОБА_1 , відповідно до поданої заяви, відраховано достроково за результатами поетапної атестації, з 04.05.2012 зі складу учнів, що навчаються за професією «штукатур, маляр», як такого, що не закінчив повного курсу навчання відповідно до типових навчальних планів і програм, у зв`язку з працевлаштуванням.

Позивач, направив відповідачу інформаційний запит, в якому просив надати інформацію щодо одноразової допомоги, яка належить йому, як дитині-сироті при працевлаштуванні.

У листі від 07 липня 2020 року № 352/01-09, відповідач зазначив, що з 04 травня 2012 року ОСОБА_1 достроково відрахований зі складу учнів ІІ курсу (у зв`язку із працевлаштуванням), як такий, що не закінчив повного курсу навчання та не отримав диплом кваліфікованого робітника за професією «штукатур, маляр» відповідно до типових навчальних планів і програм, а тому підстав для виплати грошової допомоги в розмірі 6 прожиткових мінімумів не має (а. с. 20).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що ч. 7 ст. 8 Закону № 2342-IV встановлює обов`язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався. Таким чином, усі діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування незалежно від форми їх утримання та виховання гарантовано перебувають на повному державному утриманні. Крім того, сам факт випуску з навчального закладу є підставою для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, встановленого законом.

Крім цього, дійшов висновку, що позивач має право на грошову компенсацію необхідну для придбання одягу та взуття, не менш як 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 680 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року № 2342-IV (далі - Закон № 2342-IV), визначає правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, і є складовою частиною законодавства про охорону дитинства.

Відповідно до абз. 2-5 ст. 1 Закону № 2342-IV, дитина-сирота - дитина, в якої померли чи загинули батьки.

Діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти.

Статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування

Особи із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування.

Абзацом 16 ст. 1 Закону № 2342-IV передбачено, що випускники закладів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи, які перебували на повному державному забезпеченні у закладі для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, і закінчили своє перебування у зазначеному закладі у зв`язку із закінченням навчання.

Статтями 3, 4 Закон № 2342-IV визначено, що основними засадами державної політики щодо соціального захисту осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування є, зокрема захист їх майнових, житлових та інших прав та інтересів, належне матеріально-технічне забезпечення незалежно від форми влаштування та утримання такої категорії дітей на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку.

Заходи соціального захисту осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються, зокрема, до мінімального стандарту разової державної фінансової допомоги при закінченні такими дітьми виховного, навчального закладу.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2342-IV, витрати на фінансування заходів щодо соціального забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа передбачаються в Державному бюджеті України окремим рядком.

Частиною 1 ст. 8 Закону № 2342-IV встановлено, що держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів (ч. 3 ст. 8 Закону № 2342-IV).

Частиною 7 ст. 8 Закону № 2342-IV передбачено, що випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що, випускники навчальних закладів, зокрема, із числа дітей-сиріт, забезпечуються за рахунок навчального закладу одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку та одягом і взуттям, за бажанням випускників навчальних закладів, їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Тобто, ч. 7 ст. 8 Закону № 2342-IV встановлює обов`язок з виплати грошової допомоги та компенсації усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що право на виплату грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку та на грошову компенсацію в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття, мають лише діти-сироти, які є випускниками навчальних закладів.

Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, позивач не є випускником професійно-технічного навчального закладу, з огляду на таке.

Так, згідно п. 1 ст. 15 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР, випускнику закладу професійної (професійно-технічної) освіти, який успішно пройшов кваліфікаційну атестацію, присвоюється освітньо-кваліфікаційний рівень «кваліфікований робітник» з набутої професії відповідного розряду (категорії).

Випускнику, який закінчив відповідний курс навчання в акредитованому вищому професійному училищі, центрі професійної (професійно-технічної) освіти певного рівня акредитації, може присвоюватись освітньо-кваліфікаційний рівень «молодший спеціаліст».

Згідно ст. 16 цього Закону, випускнику закладу професійної (професійно-технічної) освіти, якому присвоєно освітньо-кваліфікаційний рівень «кваліфікований робітник», видається диплом, зразок якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Випускнику закладу професійної (професійно-технічної) освіти, який здобув повну загальну середню освіту, видається відповідний документ про освіту встановленого зразка.

Особі, яка опанувала курс професійного (професійно-технічного) навчання і успішно пройшла кваліфікаційну атестацію, видається свідоцтво про присвоєння або підвищення робітничої кваліфікації, зразок якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Випускнику вищого професійного училища та центру професійної (професійно-технічної) освіти, якому присвоєно кваліфікацію «молодший спеціаліст», видається диплом, зразок якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку працевлаштування випускників професійно-технічних навчальних закладів, підготовка яких проводилася за державним замовленням, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 784, випускники професійно-технічних навчальних закладів (далі - випускники) - учні, слухачі професійно-технічного навчального закладу, підготовка яких проводилася за державним замовленням, що закінчили відповідний курс професійно-технічної освіти (професійно-технічного навчання) та отримали документи державного зразка - диплом кваліфікованого робітника (свідоцтво про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації), а в акредитованих вищих професійних училищах і центрах професійно-технічної освіти - диплом молодшого спеціаліста.

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не є випускником професійно-технічного навчального закладу, в розумінні Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 784, оскільки позивач був відрахований достроково зі складу учнів ІІ курсу Державного навчального закладу «Нововолинський центр професійно-технічної освіти», як такий, що не закінчив повного курсу навчання та не отримав документи державного зразка: диплом кваліфікованого робітника (свідоцтво про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації) або диплом молодшого спеціаліста.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок, суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки під час розгляду справи встановлено, що позивач не є випускником професійно-технічного навчального закладу з числа дітей-сиріт, натомість саме з цієї обставиною, Закон № 2342-IV пов`язує можливість виплати грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку та грошової компенсації в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Щодо покликання суду першої інстанції на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 303/5848/16-а, то суд апеляційної інстанції вважає, що така не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Оскільки, спірні правовідносини в справі № 303/5848/16-а та у розглядуваній справі судом апеляційної інстанції є відмінними, так як Верховний Суд дійшов висновку, що лише факт випуску з навчального закладу є підставою для виплати одноразової грошової допомоги, натомість при розгляді цієї справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, що позивач є випускником професійно-технічного навчального закладу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Крім цього, згідно приписів ст. 139 КАС України, підстав для стягнення судових витрат з позивача не має.

Керуючись ст. ст. 311, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Державного навчального закладу «Нововолинський центр професійно-технічної освіти» задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року у справі № 161/1052/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволені позову відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш