Справа № 683/911/21
Суддя: Сагайдак І. М.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 683/911/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

з участю: представника відповідача Гладкоскок С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів в режимі відеоконференції справу №683/911/21, 2-а/683/14/2021 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

05 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Старокостянтинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області і просить визнати протиправною та скасувати постанову серії БАА №260724 від 25 березня 2021 року, якою його визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що 25 березня 2021 року він віз автомобілем свою малолітню дитину, яка має інвалідність, у лікарню, а також мав купити необхідні ліки, оскільки в с. Капустин, де він проживає немає ні лікарні, ні аптеки. По вул. К. Острозького м. Старокостянтинів його зупинив працівник поліції, якому він пред`явив посвідчення на право керування транспортним засобом, однак останній вказав, що його було позбавлено права керування транспортним засобом на 1 рік, та притягнув до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

Зазначає, що він оскаржив в апеляційному порядку постанову про позбавлення його права керування транспортним засобом і станом на 25 березня 2021 року рішення апеляційного суду ще не отримав. Крім того, він вказував поліцейським, що діяв в стані крайньої необхідності, оскільки небезпека ненадання медичної допомоги малолітній дитині з інвалідністю є значно більшою, ніж можлива шкода, завдана тим, що він керував транспортним засобом, однак вказану обставину поліцейським було проігноровано.

Також вказує, що при винесені постанову йому не роз`яснили права та відмовили у праві скористатись правовою допомогою, а також при винесені постанови поліцейським не складався протокол про адміністративне правопорушення, а розгляд справи було проведено на узбіччі дороги.

Крім того, просить врахувати, що його діями не було заподіяно істотної шкоди, що у нього на утриманні п`ятеро дітей, а розмір накладеного на нього штрафу є неспівмірними по відношенню до вчиненого правопорушення, а тому є підстави застосувати положення ст.22 КУпАП та звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 травня 2021 року замінено неналежного відповідача Старокостянтинівський відділ поліції Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області на належного - Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області.

28 травня 2021 року представником позивача ОСОБА_1 - Куцом В.В. було подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій він просив визнати протиправними дії відповідача щодо звернення оскаржуваної постанови до виконання, зобов`язати відповідача відкликати постанову в справі про адміністративне правопорушення та зупинити її дію.

Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 червня 2021 року заяву про збільшення позовних вимог від 28 травня 2021 року було повернуто особі, яка її подала, оскільки заява була подана з порушенням строків, визначених ч.1 ст.47 КАС України та без додержання вимог, визначених ч.7 ст.47 КАС України.

В останнє судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник Куц В.В. , які належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до положень ч.3 ст.268 КУпАП неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Разом з тим, в судовому засіданні 28 травня 2021 року представник позивача Куц В.В. позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача Гладкоскок С.В. проти позову заперечила, посилаючись на безпідставність позовних вимог. У визначений судом строк подала відзив, який в судовому засіданні підтримала. Вказує, що ОСОБА_1 не надав жодних доказів, які б свідчили, що він діяв у стані крайньої необхідності. Також твердження ОСОБА_1 , що поліцейський не роз`яснив йому права та не надав можливості скористатись правовою допомогою, спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. Щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, то згідно Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, при фіксуванні порушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, складання протоколу не передбачено.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Постановою судді Хмельницького апеляційного суду від 11 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.

Постанову судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 лютого 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП змінено та виключено з її мотивувальної частини посилання на письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як на доведеність вини ОСОБА_1 . В решті постанову судді було залишено без змін, в тому числі і щодо призначеного ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Вказана постанова апеляційного суду набрала законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №260724 від 25 березня 2021 року вбачається, що 25 березня 2021 року о 14 годині по вул. Острозького,2 в м. Старокостянтинів водій ОСОБА_1 керував автомобілем «MINI ONE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без права керування транспортним засобом, а саме був позбавлений права керування Хмельницьким апеляційним судом 11 березня 2021 року на 1 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП.

Спірним у даній справі є правомірність винесення поліцейським СРПП ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області капралом поліції Ніщуном Д.О. постанови серії БАА №260724 від

25 березня 2021 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 20400 грн. за те, що він керував транспортним засобом, будучи позбавленим судом такого права.

Згідно з вимогами п.2.1 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п.2.4 «а» Правил на вимогу поліцейського водій повинен зупинитись з дотриманням вимог цих Правил, також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.

Частина 4 ст.126 КУпАП, в редакції, яка набрала чинності з 17 березня 2021 року, передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За правилами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, частина друга статті 44-3, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132--1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За правилами ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Статтею 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

В рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 зазначено, що положення ч.1 ст.276 КУпАП в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення. Приймаючи зазначене рішення Конституційний Суд України виходив з того, що в ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Конституційний Суд України зазначає, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.3 Правил учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Зі змісту позовної заяви, а також із відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 25 березня 2021 року біля 14 години на автомобілі «MINI ONE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився по вул. Острозького,2 в м. Старокостянтинів Хмельницької області.

При цьому, на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 в автомобілі знаходився один, що спростовує його твердження про те, що він віз свою малолітню доньку до лікарні.

Також ОСОБА_1 станом на 25 березня 2021 року був обізнаний щодо позбавлення його прав керування транспортним засобом на 1 рік, оскільки оскаржив постанову суду першої інстанції в апеляційному порядку, при цьому просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови. Крім того, ОСОБА_1 був обізнаний про те, що розгляд його справи в суді апеляційної інстанції відбудеться 11 березня 2021 року, оскільки 10 березня 2021 року подавав клопотання про відкладення розгляду справи. Посилання представника позивача на те, що ОСОБА_1 був необізнаний щодо результатів розгляду його справи апеляційним судом, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 має навики роботи в системі «Електронний суд», знав, що розгляд справи відбудеться 11 березня 2021 року, а тому не був позбавлений можливості поцікавитись результатом розгляду його апеляційної скарги перед тим, як сісти за кермо автомобіля.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Із переглянутого судом відеозапису вбачається, що працівником патрульної поліції була дотримана процедура розгляду справи, ОСОБА_1 були роз`яснені його права та суть вчиненого правопорушення, надана можливість скористатися своїми правами, в тому числі правом скористатись правовою допомогою, яке ОСОБА_1 реалізував шляхом спілкування в телефонному режимі, що також підтверджується даними постанови про адміністративне

правопорушення від 25 березня 2021 року, у якій він своїм підписом засвідчив, що права, передбачені ст.268 КУпАП йому роз`яснені. При цьому, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 не заявляв та не заперечував щодо розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу, лише у письмових поясненнях, наданих працівнику поліції на місці зупинки, просив врахувати, що у нього п`ятеро дітей і він їхав їм за ліками, а також, що він мав при собі усі необхідні документи.

Між тим, ОСОБА_1 вказує, що віз свою дитину з інвалідністю до лікарні та мав купити дітям ліки. Наявність зазначених обставини, на його думку, є підставою для застосування до спірних правовідносин положень ст.17 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ст. 17 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Суд звертає увагу на те, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза заподіяння шкоди інтересам суспільства. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Необхідно зазначити, що дія, яка підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, але вчинена у стані крайньої необхідності має бути належним чином підтверджена та обґрунтована, особою яка її вчинила.

Необхідність такого доказування також передбачено положеннями ч.1 ст.71 КАС України відповідно до якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не було надано до суду жодних належних доказів, які б підтверджували факт порушення ним правил дорожнього у стані крайньої необхідності та свідчили б про відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Так, із відеозапису вбачається, що в автомобілі, окрім ОСОБА_1 більше нікого не було, а тому його твердження, що він віз дитину у лікарню не заслуговують на увагу. Не надано ОСОБА_1 і доказів, що він відвідував 25 березня 2021 року будь-яку лікарню чи аптеку.

Враховуючи викладене, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.

Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення його від адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд вважає, що відповідач діяв у спосіб, передбачений законами України та правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності. В той же час, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази, суд вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.77, 243-244, 268, 271, 286 КАС України,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної

поліції у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Постанову серії БАА №260724 від 25 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, залиши ти без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 22 червня 2021 року.

Суддя: