Справа № 420/616/21
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/616/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.,

представника позивача Коваль Н.С.,

представника відповідача Коліогло П.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Фермерського господарства Голд-Сад до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 26.10.2020 р. щодо адміністративного штрафу в розмірі 500 000,00 грн., вирішив адміністративний позов задовольнити.

І. Суть спору

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся позивач, Фермерське господарство Голд-Сад, до відповідача, Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просило з урахуванням зміни предмету позову:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 26.10.2020 року щодо адміністративного штрафу в розмірі 500 000,00 гривень (п`ятсот тисяч гривень).

ІІ. Аргументи сторін.

(а) Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне:

1) Не відповідають дійсності посилання відповідача на те, що під час проведення перевірки позивач без отримання спеціальної ліцензії здійснював зберігання дизельного пального у відповідних резервуарах. Так, позивач займається виключно вирощуванням сільськогосподарської продукції та використовує для своїх потреб орендовану техніку . Відповідно позивач закуповує дизельне пальне в обсязі необхідному для проведення сезонних робіт. При проведенні перевірки протягом серпня 2020 року, весь об`єм дизельного пального позивач використав та відповідно списав по бухгалтерському обліку.

2) У позивача відсутні резервуари, які є нерухомим майном та мають чітку прив`язку до місця. Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства в нього не виникає обов`язку отримувати ліцензію на зберігання.

3) Також позивач скаржився на порушення відповідачем процедури проведення перевірки. Зокрема, не складення відповідачем припису про усунення порушень до акту перевірки.

У відповіді на відзив та безпосередньо в судовому засіданні представник позивача зазначила, що у відповідача відсутні будь-які докази факту зберігання пального в обсязі 1300 л. Не свідчать про даний факт і надані відповідачем копії товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів. Додаток №1 до акту перевірки, на який посилається відповідач, не є належним доказом, оскільки не містить в собі точної адреси, у ньому не вказано у якій саме ємності перебувало пальне та яким чином (метод, спосіб та обладнання) інспектори здійснили його вимірювання та встановили залишки у кількості 1300 л. Крім того, додаток №1 до акту перевірки №1791/15-32-32-01/35513672 від 04.09.2020 р. під час перевірки не складався та не підписувався. Про існування додатку №1 позивач дізнався зі змісту акту перевірки.

Таким чином, на думку позивача, відповідач безпідставно наклав штрафні санкції у розмірі 500 000 грн.

(б) Позиція відповідача

16.03.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити з наступних підстав:

1) Відповідач на підставі наказу від 18.08.2020 р. №3559 провів фактичну перевірку ФГ «Голд Сад», податкова адреса: Одеська обл., Білгород-Дністровський район, с. Крутоярівка, вул. Одеське шосе, буд.22. Впродовж перевірки інспектори встановили факт зберігання позивачем дизельного пального у період з 01.04.2020 по 04.09.2020 в місцях зберігання, на які не була отримана ліцензія на право зберігання або на право зберігання пального для потреб власного споживання чи промислової переробки. Зокрема, станом на 26.08.2020 у позивача був на зберіганні залишок пального у кількості 1300 л. Дані факти відображені в акті перевірки.

2) Оскільки позивач не отримав ліцензію на зберігання пального, за результатами розгляду матеріалів перевірки ГУ ДПС в Одеській області винесено податкове повідомлення рішення № від 26.10.2020 року щодо адміністративного штрафу в розмірі 500 000,00 гривень.

3) Представник відповідача звертав увагу суду на те, що позивач придбавав однією партією пальне у кількості, яка значно перевищує об`єм паливних баків спеціалізованої техніки підприємства. Оскільки таку кількість палива неможливо було розлити одразу у паливні баки, є очевидним що його залишки зберігалися в резервуарах. Дані висновки відповідач зробив після дослідження акцизної та товарно-транспортної накладних.

4) Відповідач не погоджується з доводами позивача про непідписання керівником підприємства позивача Додатку до акту №1, в якому відображені залишки дизельного пального, оскільки дане твердження спростовується самим підписом керівника Перепелиці О.Т. під вказаним додатком.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що інспектори під час проведення перевірки не здійснювали жодні виміри при встановленні залишків пального, оскільки чинне законодавство не вимагає здійснювати виміри для встановлення залишків пального в рамках проведеної перевірки.

На думку представника відповідача, оскаржуване податкове повідомлення рішення є правомірним та не належить до скасування.

ІІІ. Процедура та рух справи

15.02.2021 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами загального позовного провадження.

29.03.2021 суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання, продовжив підготовче провадження до 90 днів.

20.05.2021 р. суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті.

ІV. Обставини справи, встановлені судом, та докази на їх підтвердження

Позивач є суб`єктом господарювання, основний вид діяльності 01.11. вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

ГУ ДПС в Одеській області на підставі наказу від 18.08.2020 р. №3559 проведено фактичну перевірку ФГ «Голд Сад», податкова адреса: Одеська обл., Білгород-Дністровський район, с. Крутоярівка, вул. Одеське шосе, буд.22.

У періоді, який перевірявся, позивач не є платником акцизного податку.

За результатами перевірки складено акт про результати фактичної перевірки від 04.09.2020 р. № 1791/15-32-32-01/35513672 та встановлені порушення ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

В акті перевірки вказане зберігання дизельного пального у період з 01.04.2020 р. по 04.09.2020 р., зокрема станом на 26.08.2020 р. у кількості 1300,00 літрів.

Відповідно до змісту додатку до акту №1 від 26.08.2020 р., фактичні залишки дизельного пального, яке зберігалось позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду матеріалів перевірки ГУ ДПС в Одеській області винесено податкове повідомлення рішення № від 26.10.2020 року щодо адміністративного штрафу в розмірі 500 000,00 гривень.

V. Джерела права та висновки суду

Відповідно до ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав дія їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів направлення на проведенні такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Підставою для проведення фактичної перевірки позивача у наказі зазначено п.п. 80.2.2 ПК України.

Відповідно до зазначено п.п. 80.2.2 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: … 80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Відтак, для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки.

Як зазначено у пункті 86.1 статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.8 статті 86 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Щодо встановленого при проведенні перевірки порушення, а саме: зберігання пального (дизельного палива) без ліцензії суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі - Закон №481/95-ВР) встановлено, що оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Статтею 1 Закону №481/95-ВР встановлено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Згідно з ч.8 ст.15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Частиною одинадцятою статті 15 Закону №481/95-ВР визначено, що ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

В частині 51 даної статті вказано: «Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального».

Тобто з огляду на вказану статтю можна зробити висновок про те, що однією з підстав для виникнення обов`язку отримати ліцензію на зберігання пального є його зберігання у стаціонарних ємностях, які вводяться в експлуатацію.

Статтею 17 Закону №481/95-ВР передбачена відповідальність за порушення норм цього Закону. Зокрема, згідно з ч.2 ст.17 вказаного Закону до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії 500 000 гривень.

Приписами ст.16 Закону №481/95-ВР визначено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Повертаючись до спірних правовідносин, суд зазначає, що позиція відповідача полягає головним чином у пов`язуванні ним застосування штрафних санкцій до позивача із існуванням самого факту зберігання пального. Так, відповідач вказує на отримання позивачем обсягу пального, який перевищує об`єм спеціалізованої техніки підприємства позивача, що свідчить про факт зберігання залишків пального. При цьому позивач посилається на акцизну та товарно-транспортні накладні. Крім того, факт зберігання залишків підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 , який є головним державним інспектором ГУ ДПС в Одеській області, та який безпосередньо здійснював перевірку позивача. Зокрема, він зазначив, що голова фермерського господарства ОСОБА_2 був присутнім під час проведення перевірки та підписав додаток №1 до акту від 26.08.2020, в якому зазначена кількість залишків дизельного пального у кількості 1300 л. В зв`язку з цим суд відхиляє доводи позивача про непідписання вказаного додатку головою господарства.

Проте суд не погоджується з зазначеною вище позицією відповідача. Суд вважає, що питання існування залишків палива та їх кількість в даному випадку не є безумовною та вирішальною ознакою для притягнення позивача до відповідальності, через те, що закон, який визначає підстави для застосування штрафних санкції, не встановлює чітких вимог щодо меж допустимої кількості зберігання палива без ліцензії. З цих підстав суд не бере до уваги і заперечення позивача проти існування залишків на момент перевірки у кількості 1300 л.

Натомість, з сукупного аналізу, вказаних вище по тексту, норм Закону №481/95-ВР, можна зробити висновок, що для застосування штрафних санкцій має значення зберігання пального суб`єктом господарювання у ємностях/цистернах, що підлягають вводу або уже введені в експлуатацію. Існування цієї обставини має значення для встановлення обов`язку щодо отримання ліцензії на зберігання пального. Адже сам по собі факт зберігання пального, ще не означає необхідність отримання ліцензії та відповідно право застосування штрафних санкцій у досить значних розмірах. Суд зазначає, що впродовж розгляду справи відповідач не надав відповідних доказів про існування у позивача стаціонарних ємностей, які були введені, або потребували за своїми характеристиками введення в експлуатацію. Фототаблиці, подані відповідачем в матеріали справи, не доводять вказану обставину.

Крім того, суд звертає увагу, що застосування штрафних санкцій у такому значному розмірі ( 500 000 грн) становить втручання у майнові права позивача, яке є досить суттєвим та може становити для нього надмірний тягар. Відповідно - закон, який встановлює значну відповідальність, повинен чітко передбачати умови, за яких вона може настати, для того аби суб`єкт господарювання мав можливість формувати свою поведінку належним чином ( « », 23759/03 37943/06, . 50-56). Проте Закон №481/95-ВР не встановлює чітких вимог та конкретних критеріїв ( в т.ч. щодо необхідної кількості придбання та/або зберігання пального), за якими можна визначити у яких випадках факт зберігання пального встановлює для суб`єкта господарювання обов`язок отримати ліцензію на зберігання. Відтак - суд вважає недоведеною позицію відповідача щодо існування у позивача на момент перевірки обов`язку отримати ліцензію на зберігання пального.

Таким чином, відповідач, застосовуючи штраф в досить значному розмірі, не врахував, що він діє на підставі закону, у якому відсутня необхідна передбачуваність та чіткість стосовно виникнення обов`язку у позивача отримати ліцензію, що порушило вимогу «якості закону» та зумовило неадекватне втручання у майнові права позивача.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що адміністративний позов належать до задоволення.

VI. Розподіл судових витрат

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,77,139, 244-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 26.10.2020 року щодо адміністративного штрафу в розмірі 500 000,00 гривень (п`ятсот тисяч гривень).

3. Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фермерського господарства Голд-Сад судовий збір у розмірі 7500(сім тисяч п`ятсот),00 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ Перехідні положення КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Фермерське господарство Голд-Сад, адреса: 67722, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Крутоярівка, вул. Одеське шосе, буд.22, .

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5, .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22 червня 2021 р.

Суддя О.Я. Бойко