Справа № 280/3563/21
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 червня 2021 року Справа № 280/3563/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Міністерства оборони України (пр. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168)

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства оборони України (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що на виконання постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14.11.2017 року по справі № 320/3090/17 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 20.04.2018 року розглянуто документи позивача та прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 30-місячного грошового забезпечення в сумі 12681,27 грн. Проте, при розрахунку його одноразової грошової допомоги застосовувалось грошове забезпечення на момент звільнення його з військової служби, а не грошове забезпечення на момент встановлення групи інвалідності. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку із чим через свого представника звернувся до суду із цим позовом. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 18.06.2021 надав до суду відзив (вх.№34904), в якому зазначає, що на день встановлення ОСОБА_1 інвалідності, він не проходив військову службу, а тому Міністерством оборони України цілком правомірно було призначено одноразову грошову допомогу виходячи з грошового забезпечення позивача, яке він отримував на день звільнення з військової служби, у зв`язку із чим в задоволенні позовної заяви просить відмовити. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем пропущений строк звернення до суду, оскільки позивач дізнався про розмір та розрахунок виплати у 2018 році, а тому вважає, що наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є особою, якій встановлено статус інваліда війни..

09.07.2012 позивачу первинно встановлено ІІ група інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АД № 140950.

На виконання постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14.11.2017 по справі № 320/3090/17 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 20.04.2018 розглянуто документи позивача та прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 30-місячного грошового забезпечення в сумі 12681,27 грн.

Позивачу стало відомо, що при розрахунку його одноразової грошової допомоги застосовувалось грошове забезпечення на момент звільнення його з військової служби, а не грошове забезпечення на момент встановлення групи інвалідності, у зв`язку із чим він 12.01.2021 звернувся до Міністерства оборони України із заявою про донарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, виходячи із розміру мого 30- місячного грошового забезпечення, визначеного на день встановлення інвалідності - 09.07.2012 року, з урахуванням вже виплачених сум.

У лютому 2021 року позивач отримав листа Міністерства оборони України, відповідно якого йому відмовлено у перерахунку одноразової грошової допомоги, оскільки на думку відповідача одноразова грошова допомога визначається з грошового забезпечення на момент звільнення з військової служби.

Позивач не погодившись із такими діями відповідача звернувся до суду з даним позовом.

Щодо строку звернення до суду суд зазначає наступне.

Частинами першою та другою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що спір у цій справі виник виключно щодо розміру грошової допомоги, на яку має право позивач. Так, позивач 12.01.2021 звернувся до Міністерства оборони України із заявою про донарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, виходячи із розміру його 30-місячного грошового забезпечення, визначеного на день встановлення інвалідності - 09.07.2012, з урахуванням вже виплачених сум.

Відповідач листом від 08.02.2021 №248/Б-67/105 відмовив позивачу у перерахунку одноразової грошової допомоги. Отже, саме з дати отримання відмови у перерахунку одноразової грошової допомоги, обчислюється строк звернення до суду.

Позивач звернувся до суду 30.04.2021 у зв`язку із чим, строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби(зборів) осіб і (далі - Порядок ).

Порядком №499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Абзацом п`ятим підпункту 4 пункту 2 Порядку №499 передбачено, що для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, грошове забезпечення визначається за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення виходячи з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років.

Водночас частина друга статті 9 Закону №2011-XII складові грошового забезпечення визначає по-іншому: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Виходячи із визначених в частині четвертій статті 9 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок, а Закон №2011-XII, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що при розрахунку позивачу одноразової грошової допомоги Міністерство оборони України повинно проводити розрахунок, виходячи з грошового забезпечення позивача у розумінні статті 9 Закону №2011-XII, а саме враховуючи посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Враховуючи норми підпункту 2 пункту 2 зазначеного вище Порядку №499, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 та який згідно пункту 2 цієї постанови регламентує призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності звільнених з військової служби осіб, що сталася після 01 січня 2007 року, тобто поширює свою дію на час виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги - 09.07.2012, суд вважає, що розрахунок грошового забезпечення при встановленні виплат одноразової грошової допомоги здійснюється на момент виникнення випадків, передбачених законом, зокрема: настання інвалідності військовослужбовців звільнених з військової служби у разі настання інвалідності після закінчення трьох місяців з часу звільнення зі служби, але внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків.

Розмір одноразової грошової допомоги у випадках настання інвалідності безпосередньо залежить від ступеня втрати працездатності, визначеного МСЕК при встановленні інвалідності, що дає підстави вважати, що при виплаті вказаної допомоги слід виходити з розміру грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців на момент встановлення втрати працездатності.

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що розмір одноразової грошової допомоги, на яку позивач має право у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, повинен обчислюватись з розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців на момент встановлення МСЕК інвалідності позивачу.

Право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи виникло з 09.07.2012 (дата встановлення інвалідності).

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.

Так, у постанові від 04.10.2018 (справа №583/3021/15-а) Верховний Суд на підставі аналізу норм законодавства, зазначених в п. 15-17 цього судового рішення, сформував правовий висновок, відповідно до якого: «розрахунок одноразової грошової допомоги позивача має здійснюватися з розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців на момент настання інвалідності».

Суд не вбачає підстав для відступлення від вказаного правового висновку. Також такий правовий висновок був підтриманий у постановах Верховного Суду від 04.08.2019 (справа №357/9243/15) та від 23.04.2019 (справа №523/15136/15).

Спір у цій справі виник виключно щодо розміру грошової допомоги, на яку має право позивач. Інші обставини у справі не є спірними.

Таким чином, з урахуванням встановлених судами обставин справи, беручи до уваги релевантну практику Верховного Суду у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 5000,00 грн., з яких: консультація з питання правомірності нарахування одноразової грошової допомоги - 500,00 грн., складання та направлення заяви до Міністерства оборони України - 1000,00 грн.; підготовка та направлення позовної заяви - 3500,00 грн.

В силу частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - третьої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 22.12.2018 у справі №826/856/18.

В якості доказів понесення витрат на професійну правову допомогу адвоката позивачем надано:

- копію договору «Про надання правничої допомоги» №957/м від 11.01.2021;

- копію розрахунку витрат на правову допомогу №1 від 19.03.2021;

- копію Акту про прийняття грошових коштів до договору №957/м від 11.01.2021;

- копії квитанцій до прибуткового касового ордеру №957/1 від 12.01.2021 на суму 500 грн., №954/2 від 12.01.2021 на суму 1000,00 грн., №954/3 від 19.03.2021.

Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Проте, такі послуги як: «консультація з питання правомірності нарахування одноразової грошової допомоги, складання та направлення заяви до Міністерства оборони України» є складовими процесу підготовки позовної заяви, що свідчить про відсутність підстав для їх відокремлення від послуги складання позовної заяви. У зв`язку із чим обґрунтованими є витрати на відшкодування правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн. (складання позовної заяви).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (пр. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови в перерахунку одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, у розмірі 30-місячного грошового забезпечення, встановленого на момент звільнення з військової служби.

Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, у розмірі 30-місячного грошового забезпечення, визначеного на момент встановлення групи інвалідності - 09.07.2012, із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, встановлених частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 22.06.2021.

Суддя А.В. Сіпака