Справа № 140/3289/21
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/3289/21 пров. № А/857/10666/21

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 06.05.2021 року (ухвала прийнята у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Каленюк Ж.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИЛА:

31 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 01 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні №53374491.

Обґрунтовуючи доводи позовної заяви, позивач зазначила, що про прийняту постанову їй стало відомо лише після ознайомлення 31 березня 2021 року її представником з матеріалами виконавчого провадження №53374491, яке було відкрите ще 09 лютого 2017 року державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі Перший відділ ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області) з виконання виконавчого листа №161/5964/13/ц від 03 червня 2013 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного банку «Державний ощадний банк країни» в особі Волинського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором №4209 від 17 вересня 2008 року в розмірі 168473,09 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06.05.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено. Позов ОСОБА_1 до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови залишено без розгляду.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права та є незаконною, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою справу направити для продовження розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Спеціальною нормою, якою встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, а саме положеннями пункту 1 частини другої статті 287 КАС України передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 статті 28 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що постанова від 01 жовтня 2019 року про стягнення виконавчого збору відповідно до наведених положень мала б бути направлена простим поштовим відправленням, то перевірити та встановити, чи була вона надіслана та вручена позивачу і коли (точна дата), немає можливості.

Апеляційний суд звертає увагу, що позивач не заперечує, що знала про стягнення боргу з її доходів (заробітної плати та пенсії).

18 червня 2020 року до Першого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області надійшла заява стягувача про погашення боржником боргу (а.с.10). Надалі постановою державного виконавця від 22 вересня 2020 року про арешт коштів боржника звернуто стягнення на кошти на рахунках ОСОБА_1 у банках у межах суми стягнення виконавчого збору - 13163,07 грн.

Матеріали виконавчого провадження містять супровідний лист від 22 вересня 2020 року №63540 про надіслання постанови про арешт коштів сторонам виконавчого провадження.

Вимогами державного виконавця від 16 вересня 2020 року №62779 та від 22 вересня 2020 року №63531 до Головного управління Пенсійного фонду України та Комунального підприємства «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради зобов`язано припинити відрахування боргу із пенсії та заробітної плати боржника та стягувати лише залишок виконавчого збору.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлене право сторін виконавчого провадження, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання.

Після накладення арешту на кошти позивач особисто звернулася до відповідача із заявою від 27 жовтня 2020 року про зняття арешту.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що звернення позивача із зазначеною заявою про зняття арешту з банківського рахунку свідчить про те, що позивачу було відомо про наявність виконавчого провадження та про вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на погашення боргу.

Постановою державного виконавця від 12 листопада 2020 року знято арешт з коштів (а.с.58-59). Зі звітів роботодавця за період з 01 липня по 30 вересня 2020 року, з 01 жовтня 2020 року по 31 грудня 2020 року утримано 2538,13 грн та 3240,90 грн відповідно.

15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 уклала договір про надання правничої допомоги адвокатом (а.с.15), оплативши його послуги, про що видно з прибуткового касового ордеру від 15 жовтня 2020 року, квитанції до прибуткового касового ордера від 15 жовтня 2020 року, попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат від 15 жовтня 2020 року, який складений щодо скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 01 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні №53374491.

Така поведінка позивача вказує на те, що вона щонайменше у жовтні 2020 року знала та мала можливість особисто чи через адвоката ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, з`ясувати підстави подальшого стягнення коштів з її доходів.

У матеріалах справи відсутні докази, які б вказували, що позивач здійснила усі залежні від неї дії, спрямовані на невідкладене ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження та забезпечення їй можливості знімати копії з матеріалів виконавчого провадження, чи ненадання виконавцем у встановлений законом строк матеріалів виконавчого провадження або відмови за таким зверненням. Позивач мала б без зайвих зволікань, в розумний строк, демонструючи свою необізнаність щодо причин стягнення із неї коштів звернутись до органу виконавчої служби із заявою про надання їй відповідної інформації про перебіг виконавчого провадження після погашення основної суми боргу.

Тільки 18 лютого 2021 року скеровано адвокатський запит про причини стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за обставин відсутності боргу.

На вказаний запит відповідач листом від 24 лютого 2021 року №8973 повідомив про хід виконавчого провадження та про стягнення коштів з доходів ОСОБА_1 до погашення несплаченої суми виконавчого збору. За заявою адвоката позивача від 30 березня 2021 року йому видано матеріали виконавчого провадження, з якими він ознайомився 31 березня 2021 року.

Таким чином, отримання 31 березня 2021 року копії постанови від 01 жовтня 2019 року про стягнення виконавчого збору не може визначати перебіг строку звернення до суду із цим позовом, оскільки обставини у справі вказують на те, що позивач мала реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого здійснюється стягнення з її доходів, арештовано кошти, та з огляду на її заяву про зняття арешту з коштів від 27 жовтня 2020 року, укладення договору про надання правової допомоги від 15 жовтня 2020 року, повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів ще у жовтні 2020 року, тим більше, що у доданому до позовної заяви попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат від 15 жовтня 2020 року вказано реквізити спірної постанови про стягнення виконавчого збору від 01 жовтня 2020 року.

Позивач до суду звернулася 31 березня 2021 року, тобто з пропуском десятиденного строку звернення до суду, встановлений у такій категорії справ.

Перебіг строку звернення до суду у цьому випадку визначається не конкретною датою, а з часу, коли позивач мала б дізнатися про порушення своїх прав і суд вважає, що позивач мала реальну змогу дізнатися про порушення своїх прав після арешту коштів. Навіть якщо обраховувати цей строк від отримання листа від 24 лютого 2021 року №8973, то десятиденний строк звернення до суду однаково пропущений.

Законодавець визнав строк у десять днів достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби (приватним виконавцем) порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання верховенства права, а точніше одного з його елементів - правової визначеності.

За таких обставин, позивач не обґрунтувала підстав, які заважали звернутися до суду з цим позовом на захист своїх прав, які вона вважає порушеними, після того, як їй стало відомо, що виконавче провадження не закінчено, незважаючи на погашення боргу, а з неї здійснюється стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини п`ятої статті 240 КАС України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 312, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 06.05.2021 року про залишення позовної заяви без розгляду суду у справі №140/3289/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 23.06.2021