Справа № 640/13/21
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 року м. Київ № 640/13/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., вирішивши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним технічним засобом адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тертичної В.В. щодо порушення передбаченого законодавством строку направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження №44750695 від 12.09.2014 року та скасувати постанову заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тертичної В.В. про відкриття виконавчого провадження №44750695 від 12.09.2014 року.

- визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тущенко П.Л. щодо винесення постанови від 19.01.2016 року про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням №44750695 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 49098,18 грн. та скасувати постанову головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тущенко П.Л. від 19.01.2016 року про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням №44750695 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 49098,18 грн.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 12.09.2014 року держаним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44750695 на підставі заяви ПАТ «Креді Агріколь Банк» щодо примусового виконання виконавчого напису від 11.07.2014 року №3554 про звернення стягнення на нерхуоме майно, що належить на праві власності позивача, яка має перед ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість у розмірі 490 981, 82 грн.

Проте, жодної з постанов, винесених державним виконавцем у межах виконавчого провадження №44750695 позивачем не отримувалося, разом з тим, заборгованість за кредитним договором, ОСОБА_1 сплачена у добровільному порядку у 2015 році.

Враховуючи викладене, позивач просить суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 29.03.2021 року. Пунктами 5, 6 резолютивної частини ухвали витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №44750695. Зобов`язано відповідача подати до суду належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №44750695 та відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, який, з урахуванням вимог статей 269, 287 Кодексу адміністративного судочинства України у строк до 22.03.2021 року таким чином, щоб у вказану дату витребувані матеріали знаходились у канцелярії суду.

Відповідно до Довідки від 29.03.2021 року у зв`язку із перебування судді на лікарняному, справу №640/13/21 знято з розгляду.

Наступне судове засідання призначено на 19.05.2021 року, про що сторін повідомлено у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

У судове засідання 19.05.2021 року прибув представник позивача.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем у встановлений ухвалою від 09.03.2021 року строк витребувані документи не подано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.05.2021 року витребувано повторно у Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №№44750695. Належним чином засвідчені копії витребуваних документів зобов`язано подати до канцелярії суду (адреса: 01051, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8, корпус "А") до 04.06.2021 року. Попереджено, що відповідно до частини восьмої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом. Наступне судове засідання призначено на 09.06.2021 року.

У судове засідання 09.06.2021 року прибув представник позивача. Належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідачем участь уповноваженого представника не забезпечено.

Крім того, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем не виконано вимог ухвали суду від 19.05.2021 року про витребування доказів. Заяв, клопотань або пояснень щодо причин неможливості виконання ухвали суду про відкриття провадження у справі та про витребування доказів відповідачем суду не подано, з огляду на що, судом ухвалено вирішити питання застосування заходів процесуального примусу.

Представник позивача проти застосування заходів процесуального примусу до відповідача не заперечує.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 року застосовано до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 145 та частини першої статті 149 КАС України. Стягнуто в дохід Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві штраф у сумі 6 681,00 грн. на рахунок Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 року витребувано втретє у Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №44750695. Належним чином засвідчені копії витребуваних документів зобов`язано подати до канцелярії суду (адреса: 01051, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8, корпус А) до 17.06.2021 року. Попереджено, що відповідно до частини восьмої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом. Наступне судове засідання призначено на 23.06.2021 року.

Через канцелярію суду 15.06.2021 року відповідачем подано клопотання про скасування ухвали суду про застосування заходів процесуального примусу та подано витребувані судом докази.

У судове засідання 23.06.2021 року сторони не прибули, з огляду на що, згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2021 року у задоволенні клопотання про скасування ухвали суду від 09.06.2021 року відмовлено.

Відповідно до частини четвертої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Щодо питання поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов наступних висновків.

В обґрунтування заяви від 08.02.2021 року про поновлення строку звернення до суду, представником позивача зазначено, що 24.12.2020 року позивач дізналася, що грошові кошти на банківському рахунку останньої заблоковано у зв`язку з арештом, накладеним постановою державного виконавця Дарницького РВДВС у м. Києві в рамках виконавчого провадження № 44750695.

Того ж дня позивач звернулась за правовою допомогою в Адвокатське об`єднання «Альфа Адвокат Консалтинг» та уклала договір про надання правової допомоги №0103/20 від 24.12.2020 року та здійснила оплату за вказаним договором.

24.12.2020 року адвокатом позивача подано заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, однак на момент подання позовної заяви доступ до всіх матеріалів виконавчого провадження адвокату не надано, з урахуванням обмежень встановлених щодо прийому громадян в приміщенні Дарницького РВДВС у м. Києві у зв`язку з пандемією COVID-19.

25.12.2020 року після телефонної розмови з державним виконавцем, позивачем отримано постанову від 12.09.2014 року про відкриття виконавчого провадження №44750695 в електронному виді, в якій зазначено ідентифікатор доступу для можливості ознайомлення з винесеними державним виконавцем постановами в електронному вигляді на веб-сайті: https://trade.informjust.ua/ та після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, 30.12.2020 року позивачем подано цей адміністративний позов.

З огляду на викладене, представник позивача просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 , оскільки жодна з оскаржуваних постанов приватного виконавця позивачу не направлялися, та останньою не отримувалися у встановлений Законом України «Про виконавче провадження» спосіб та строк.

Вирішуючи питання визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження у справа з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Пунктом 1 частини другої статі 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Дослідивши докази, долучені представником позивача в обґрунтування заяви про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, копії матеріалів виконавчого провадження №44750695, суд дійшов висновку про задоволення заяви представника позивача з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України від 21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (втратив чинність 05.01.2017 року; застосовано в редакції, чинній на день винесення постанови від 12.09.2014 року про відкриття виконавчого провадження №44750695) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, державним виконавцем постанову про відкриття виконавчого провадження має бути направлено рекомендованим поштовим відправленням, докази чого мають міститься у матеріалах виконавчого провадження.

Водночас, жодного доказу направлення та отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, яку мало б бути відправлено заступника начальника відділу ДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Тертичної В.В. рекомендованим повідомленням, матеріали виконавчого провадження №44750695 не містять.

Відповідачем не надано доказів, на кшталт, списку згрупованих поштових відправлень, або рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які б спростовували встановлене судом.

Зокрема, на підтвердження доводів представника позивача, як у матеріалах справи, так і у матеріалах виконавчого провадження №44750695 ,містяться копії:

- заяви адвоката Мохнюка Д.М. від 24.12.2020 року про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження;

- договору від 24.12.220 року про надання правової допомоги №0103/20, укладеним між ОСОБА_1 , та Адвокатським об`єднанням «Альфа Адвокат Консалтінг» в особі Керуючого партнера Шульги А.О., предметом якого є представником інтересів Клієнта ( ОСОБА_1 ) в Окружному адміністративному суді міста Києва з питань оскарження постановт про відкриття виконавчого провадження №44750695 та про стягнення виконавчого збору.

На переконання суду, встановлені обставини свідчать про необізнаність боржника щодо існування виконавчого провадження №44750695 з незалежних від нього причин, що відповідачем не спростовано, а матеріалами виконавчого провадження №44750695, наданими виконавцем, не спростовано.

Дійсно, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі також - Конвенція), необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейським судом з прав людини зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейським Судом з прав людини вказано, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Так, предметом спору є постанови від 12.09.2014 року про відкриття виконавчого провадження ВП №44750695; від 19.01.2016 року про стягнення виконавчого збору.

Водночас, до адміністративного суду із цим позовом позивач звернулася лише 30.12.2020 року.

Отже, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України десятиденний строк звернення до суду позивачем пропущено.

Проте, у межах розгляду справи №640/13/21 позивачем визнано пропуск строку звернення до суду, який обґрунтовано причинами, які на думку суду, впливали на об`єктивну неможливість звернення до суду у процесуальний строк, що, у відповідності до статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, надає право позивачу на звернення до адміністративного суду із позовом.

З огляду на викладене, суд вважає, що поновлення строку звернення до суду за даних обставин є дотриманням права позивача на доступ до правосуддя та права заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. винесено виконавчий напис від 11.07.2014 року за реєстровим №3554, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності боржнику: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - місто Рівне, місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , місце роботи станом на 08.09.2011 рік: ТОВ «Агора Сервіс Груп». Зазначена вище квартира на підставі Договору іпотеки №150/11-ЖІ, посвідченого Влас М.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 15.09.2011 року за реєстровим № 1691, передана в іпотеку Публічному акціонерному товариству «Креді Агріколь Банк», місцезнаходження якого: 01004, місто Київ, вулиця Пушкінська, будинок № 42/4, код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України: 14361575, рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Креді Агріколь Банк», м. Київ, МФО 300614. Стягнення проводиться за період з 15.09.2011 року по 19.05.2014 року.

Стягнення проводиться за період з 15.09.2011 року по 19.05.2014 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, пропоную задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», у розмірі: 467 759,52 (чотириста шістдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 52 коп. - поточна заборгованість за кредитом; 11 581,03 (одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят одна) грн. 03 коп. - прострочена заборгованість по кредиту; 6 123,49 (шість тисяч сто двадцять три) грн. 49 коп. - заборгованість по відсоткам з 15.04.2014 року по 14.05.2014 pоку; 1 017,78 (одна тисяча сімнадцять) грн. 78 коп. - заборгованість по відсоткам з 15.05.2014 року по 19.05.2014 року, що всього становить 486 481,82 (чотириста вісімдесят шість тисяч чотириста вісімдесят одна) грн. 82 коп., а також плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Відділом ДПС Дарницького РУЮ у м. Києві 10.09.2014 року зареєстровано заяву ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 01.09.2014 року №13206/5749 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса від 11.07.2014 року.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у міста Києва Тертичної В.В. від 12.09.2014 року відкрито виконавче провадження №44750695; встановлено боржнику - ОСОБА_1 строк для добровільного виконання до 19.09.2014 року; попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк - виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року стягнуто зокрема, з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 150/11-Ж від 15.09.2011 року, що забезпечений договором поруки № 150/11-П від 15.09.2011 року в сумі 486481 (чотириста вісімдесят шість тисяч чотириста вісімдесят одна) грн. 82 коп., судовий збір у сумі 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Листом ПАТ «Креді Агріколь Банк» вих. № 13710-20/578 від 05.08.2015 року повідомлено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. про відсутність зобов`язань за кредитним договором № 150/11-Ж від 15.09.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та Банком, у зв`язку з чим Договір іпотеки, посвідчений 15.09.2011 року зареєстрований в реєстрі за № 1691, припинив дію, та просить виключити запис щодо іпотеки та зняти заборону відчуження нерухомого майна (розташованого за адресою квартира: АДРЕСА_3 ) з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та/або з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки 05.08.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення іпотеки (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 23429477 від 05.08.2015 року, індексний номер витягу 41793028 від 05.08.2015) та про припинення обтяження мого майна, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 23430559 від 05.08.2015 року, індексний номер витягу 41794873 від 05.08.2015.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у міста Києва від 19.01.2016 року стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 49098, 18 грн. у зв`язку із не сплатою ОСОБА_1 боргу в добровільному порядку.

Не погоджуючись із діями відповідача та вважаючи постанови про відкриття виконавчого провадження, стягнення з боржника виконавчого збору протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (чинного на момент винесення оскаржуваних постанов, далі також - Закон №606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За змістом статті 17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 25 Закону №606-XIV копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

За приписами частини першої статті 27 Закону № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Водночас, відповідно до частини першої статті 31 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавством на момент виникнення спірних правовідносин, було покладено обов`язок на державного виконавця надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Це зумовлено тим, що сторона виконавчого провадження має право знати про дії, що вчиняються державним виконавцем під час виконання функцій покладених Законом на останніх. Така вимога Закону обумовлена, зокрема, тим, що для вчинення добровільного виконання рішення суду боржнику необхідно знати про строки протягом яких він може виконати зобов`язання добровільно, не чекаючи при цьому вжиття виконавцем заходів щодо стягнення у примусовому порядку.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 07 лютого 2018 року у справі № 810/5107/14, від 10 травня 2018 року у справі № 826/4030/16, а також від 16.12.2019 у справі №160/4634/19.

Водночас в матеріалах справи, а також досліджених матеріалів виконавчого провадження №44750695, відсутні докази того, що постанову про відкриття виконавчого провадження №44750695 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 11.07.2014 року за реєстровим №3554, направлено боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Доказів направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, надіслання якої боржнику є передумовою для вирішення питання про стягнення виконавчого збору, відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави вважати дотриманими відповідачем положення Закону №606-XIV як в частині обов`язку надіслання постанов про відкриття виконавчого провадження, так в частині дотримання строків надіслання останньої боржнику.

В свою чергу, позивач просить суд визнати протиправними дії заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тертичної В.В. щодо порушення передбаченого законодавством строку направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження №44750695 від 12.09.2014 року.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.01.2021 року у справі №640/16224/19, як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.

Колегія суддів наголошує, що встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

В той час, як дія - активна поведінка суб`єкта владних повноважень (органу чи посадової особи). Об`єктом оскарження може бути як одноразова, так і триваюча дія (наприклад, арешт активів), яка порушує права чи інтереси позивача.

Отже, з огляду на встановленні судом порушення відповідачем положень Закону №606-XIV, які виявилися у не направленні постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику, що включає у свій предмет і порушення строків направлення такої постанови, та є за своєю правовою природою бездіяльністю, а не дією, як помилково визначено позивачем та її представником, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту прав та інтересів позивача є задоволення позовних вимог в цій частині шляхом визнання протиправною бездіяльність заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тертичної В.В. щодо не направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження №44750695 від 12.09.2014 року.

В той же час, доводів щодо протиправності постанови від 12.09.2014 року про відкриття виконавчого провадження №44750695 по суті позивачем та її представником не зазначено.

З огляду на те, що судом не встановлено вчинення державним виконавцем дій щодо прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження із порушенням процедури її прийняття, висновується, що не направлення постанови від 12.09.2014 року про відкриття виконавчого провадження №44750695 не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Правова позиція суду в цій частині відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.02.2021 року у справі №756/9582/14-ц, згідно з якою, аналізуючи зміст статті 31 Закону №606-XIV Верховний Суд дійшов висновку, що боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. Разом з тим, порушення державним виконавцем порядку надіслання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів саме по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, проте ненаправлення виконавцем в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог про скасування постанови від 12.09.2014 року про відкриття виконавчого провадження №44750695.

Щодо решти позовних вимог, суд зазначає наступне.

Як зазначено судом вище, згідно з частиною другою статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 25 Закону №606-XIV постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.

З матеріалів виконавчого провадження №44750695 судом встановлено, що постанову головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тущенко П.Л. від 19.01.2016 року про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням №44750695 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 49098,18 грн. винесено у зв`язку із невиконанням виконавчого документу у добровільному порядку.

В той же час, з огляду на встановлену судом протиправну бездіяльність відповідача в частині неповідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження №44750695 на підставі виконавчого напису нотаріуса від 11.07.2014 року за реєстраційним №3554, що позбавило позивача бути обізнаним про право добровільного виконання виконавчого напису та розпоряджатися цим правом у встановлений виконавцем строк, у суду відсутні підстави вважати правомірними дії відповідача в частині винесення оскаржуваної постанови від 19.01.2016 року про стягнення виконавчого збору, враховуючи й те, що докази направлення цієї постанови боржнику також відсутні у матеріалах справи та копіях матеріалів виконавчого провадження №44750695.

Щодо безпосередньо протиправності постанови про стягнення виконавчого збору по суті, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору № 150/11-Ж від 15.09.2011 року ОСОБА_1 надано кредит для придбання нерухомого майна у розмірі 537140,00 грн., строком до 14.09.2031 року, на умовах щомісячного погашення кредиту за встановленим графіком та сплатою відсотків та комісійної винагороди.

З метою забезпечення зобов`язання, між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки №150/11-ЖІ, посвідченого Влас М.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 15.09.2011 року за реєстровим № 1691.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15.0.2015 року у справі №761/716/15ц, яке набрало законної сили 05.06.2015 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючої за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 на користь Публічного Акціонерного Товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (01004, м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4, , рах. № НОМЕР_2 в ПАТ «Креді Агріколь Банк» м. Київ, МФО 300614) заборгованість за кредитним договором № 150/11-Ж від 15.09.2011 року, що забезпечений договором поруки № 150/11-П від 15.09.2011 року в сумі 486 481 (чотириста вісімдесят шість тисяч чотириста вісімдесят одна) грн. 82 коп., судовий збір у сумі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Так, предметом виконавчого напису нотаріуса від 11.07.2014 року за реєстраційним №3554 є пропозиція звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності боржнику: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - місто Рівне, місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , місце роботи станом на 08.09.2011 рік: ТОВ «Агора Сервіс Груп». Зазначена вище квартира на підставі Договору іпотеки №150/11-ЖІ, посвідченого Влас М.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 15.09.2011 року за реєстровим № 1691, передана в іпотеку Публічному акціонерному товариству «Креді Агріколь Банк», місцезнаходження якого: 01004, місто Київ, вулиця Пушкінська, будинок № 42/4, код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України: 14361575, рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Креді Агріколь Банк», м. Київ, МФО 300614. Стягнення проводиться за період з 15.09.2011 року по 19.05.2014 року.

Разом з тим, згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацією іпотеки, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. 05.08.2015 року припинено іпотеку (об`єкт нерухомого майна квартира, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 ) на підставі рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23429477 від 05.08.2015 року.

Згідно з матеріалами виконавчого провадження №44750695, повідомлень від стягувача про відсутність предмета виконавчого напису, та фактично, виконавчого провадження №44750695, не надходило, заяви про закінчення виконавчого провадження №44750695 в матеріалах виконавчого провадження №44750695 не міститься.

В той же час, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови є не сплата ОСОБА_1 боргу в добровільному порядку, водночас, з матеріалів виконавчого провадження судом встановлено відсутність доказів перевірки відповідачем виконання боржником виконавчого напису у добровільному порядку, зважаючи, зокрема, на те, що боржника не повідомлено належним чином про відкриття виконавчого провадження №44750695 та встановлення строку для добровільного виконання.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

На переконання суду, в даному випадку протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у неповідомлені у законодавчо встановленому чинним на час виникнення спірних правовідносин порядку про відкриття виконавчого провадження №44750695, має своїм наслідком протиправний характер винесеної постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 , оскільки підставою для винесення останньої є саме не сплата боржником боргу в добровільному порядку, який встановлено у постанові про відкриття виконавчого провадження, про який ОСОБА_1 не було відомо.

З огляду на зазначене, у суду відсутні підстави констатувати недотримання позивачем, як боржником у виконавчому провадженні №44750695, обов`язок із повідомлення державного виконавця про самостійне погашення заборгованості, встановлений частиною п`ятою статті 12 Закону №606-XIV.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що задоволення позовної вимоги про скасування постанови головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тущенко П.Л. від 19.01.2016 року про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням №44750695 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 49098,18 грн. є справедливим за даних обставин справи.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції").

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі "Глоба проти України" відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом виявлено порушення відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для виходу за межі позовних вимог та часткового їх задоволення.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України 05.07.2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закону №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону №5076 визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076).

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом позивача надано суду копії: Договору від 24.12.2020 року №0103/20 про надання правової допомоги, рахунку - фактури від 24.12.2020 року №СФ-0122 про часткову оплату за юридичні послуги у розмірі 3 000 грн., квитанції від 24.12.2020 року №052420075 на суму 3 000, 00 грн., акту про надання послуг за договором про надання правової допомоги від 24.12.2020 року №0103/20 на суму 3 000 грн., попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на правничу допомогу та детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних (які належить виконати) адвокатом від 29.12.2020 року у розмірі 9100 грн.

У прохальній частин позовної заяви, позивач просить суд стягнути з Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві, зокрема, витрати на правову допомогу у розмірі 9100, 00 грн., разом з тим, відповідного платіжного документа про сплату саме цієї суми за професійну правничу допомогу до матеріалів справи не долучено, що унеможливлює обґрунтованість задоволення клопотання позивача із стягнення з відповідача суми у розмірі 9100 грн. за професійну правничу допомогу.

В той же час, дослідивши копію Акта про надання послуг від 29.12.2020 року, згідно з якою позивачу надано послуги частково, та згідно з яким позивачем сплачено 3 000 грн., що підтверджується квитанцією від 24.12.2020 року №052420075 на суму 3 000 грн., суд дійшов висновку про присудження до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2250 грн., яку сплачено позивачем за послугу «підготовка позовної заяви - 1500 грн.» та «Правовий аналіз наданих Клієнтом документів - 750 грн.».

Щодо послуги «Ксерокопіювання, формування додатків, підготовка опису вкладення в цінний лист, заповнення конверту, відправка позовної заяви - 750 грн.» суд зауважує, що остання не є послугою з надання професійної правничої допомоги в розумінні мети цього інституту.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами четвертою та восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд дійшов висновку про задоволення позову частково, разом з тим, з огляду на встановлену судом протиправну бездіяльність відповідача, що спричинила судовий спір, сплачена сума судового збору у розмірі 1681, 60 коп. (квитанція від 28.12.2020 року № 0.0..1) підлягає стягненню на користь позивача в повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тертичної В.В. щодо не направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження №44750695 від 12.09.2014 року.

3. Визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тущенко П.Л. щодо винесення постанови від 19.01.2016 року про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням №44750695 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 49098,18 грн.

4. Скасувати постанову головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тущенко П.Л. від 19.01.2016 року про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням №44750695 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 49098,18 грн.

5. В іншій частині відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві (, адреса: 02099, м. Київ, вул. Костянтина Заслонова, буд.16) на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1681, 60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна грн. 60 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2250, 00 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві (, адреса: 02099, м. Київ, вул. Костянтина Заслонова, буд.16).

Повне рішення складено 23.06.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна