Справа № 520/6094/21
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 червня 2021 р. Справа №520/6094/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 27.10.2020 про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , строком на три роки.

В обґрунтування позову вказано, що під час чергового приїзду в Україну до своєї сім`ї, вже прямуючи до кордону з Російською Федерацією, позивач був зупинений працівниками патрульної поліції, які винесли відносно нього постанову від 23.08.2020 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП. Сплатити даний штраф позивач відразу не зміг, тому вирішив сплатити його вже по прибутті в Росію, але втратив постанову про накладення штрафу. Оскільки сплатити штраф без номера постанови неможливо, позивач вважав, що зможе з`ясувати дані постанови та сплатити штраф під час наступного приїзду в Україну, який планував здійснити через два місяці. Як стверджує позивач, про те, що за несвоєчасну сплату штрафу відносно нього може бути прийнято рішення про заборону в`їзду, його ніхто не попереджав.

Рішення Головного Управління ДМС у Харківській області від 27.10.2020 про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на три роки, позивач вважає протиправним, таким, що порушує право позивача на воз`єднання сім`ї та підлягає скасуванню.

Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з цим позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідачем у відзиві вказано, що враховуючи отримання від управління патрульної поліції в Харківській області обґрунтованого звернення про заборону в`їзду на територію України громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ним законно прийнято оскаржуване рішення.

Правом на подання інших заяв по суті справи сторони не скористались.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи позову, відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що 23.08.2020 під час здійснення нагляду за охороною громадського порядку та безпекою дорожнього руху, співробітниками управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на 429 кілометрі автодороги М-03 (Київ - Харків - Довжанський) відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3021356.

ОСОБА_1 порушено частину першу статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Станом на 15.10.2020 в управлінні патрульної поліції в Харківській області інформація щодо сплати штрафу була відсутня. Відповідно до ст.307, 308 КУпАП, ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 850 грн.

Вказані обставини викладені в обґрунтованому зверненні управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про заборону в`їзду на територію України громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що надійшло на адресу Головного управління ДМС України в Харківській області (вих.№11906/41/14/01-2020 від 19.10.2020).

Також обставини щодо порушення ОСОБА_1 . Кодексу України про адміністративні правопорушення позивачем не заперечувались.

На підставі обґрунтованого звернення управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про заборону в`їзду на територію України громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області прийнято рішення від 27.10.2020 про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , строком на три роки.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначений Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (надалі - Закон №3773-VI).

За приписами п.п. 6, 8, 17 ч. 1 ст. 1 Закону №3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Частиною другою статті 3 вказаного Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Згідно з частиною третьою статті 13 зазначеного Закону, рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360 (далі - Положення №360), Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За правилами п. 2 Положення №360 ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється, визначає Інструкція про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за №25/24802 (надалі - Інструкція №1235).

Пунктом 3 Інструкції №1235 передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку (п.п. "г" п. 4 Інструкції №1235).

Пунктом 5 Інструкції №1235 визначено, що після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Пунктом 6 Інструкції №1235 визначено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Відповідно до пунктів 1, 3, 10 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII, основними повноваженнями поліції, відповідно до покладених на неї завдань є, зокрема, здійснення превентивної та профілактичної діяльності, спрямованої на запобігання вчиненню правопорушень, вжиття заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення, вжиття заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.

Отже, Національна поліція України належить до числа суб`єктів, які мають право звертатися до органів ДМС щодо заборони в`їзду в Україну окремим особам за наявності для того відповідних підстав. При цьому таке звернення, окрім того, що має відповідати встановленим формальним вимогам, має ґрунтуватися на об`єктивних відомостях про особу, стосовно якої пропонується встановити заборону в`їзду в Україну.

Обґрунтоване звернення Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від №11906/41/14/01-2020 від 19.10.2020 про прийняття рішення щодо заборони в`їзду на територію України ОСОБА_1 , вмотивоване необхідністю захисту прав і законних інтересів громадян України відповідно до статті 13 Закону, оскільки позивач вчинив адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі постановою серії ЕАМ №3021356 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Оцінюючи зазначене звернення, суд приходить до висновку, що документ відповідає вимогам пункту 5 Інструкції №1235, що у свою чергу є достатньою підставою для звернення до органу УДМС про прийняття рішення щодо заборони в`їзду на територію України ОСОБА_1 .

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для прийняття відповідачем рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну терміном на три роки та відсутність правових підстав для його скасування.

Суд додатково зважає на той факт, що до матеріалів справи позивачем надано дублікат квитанції №0.0..1 від 08.02.2021, відповідно до якої позивачем сплачено 850 грн штрафу за постановою серії ЕАМ №3021356, утім, на момент винесення оскаржуваного рішення та отримання обґрунтованого звернення відповідачем штраф за адміністративне правопорушення позивачем сплачено не було.

Факт сплати штрафу в лютому 2021 року спростовує аргументи позивача щодо відсутності можливості сплати штрафу за межами України, адже, як відомо суду, позивач кордон України не перетинав.

Щодо аргументів позову стосовно неповідомлення патрульною поліцією позивача про те, що несплата штрафу у випадку притягнення його до адміністративної відповідальності може зумовити винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, суд вважає їх неприйнятними з огляду на таке.

Стаття 26 Конституції України визначає, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом (ст.57 Конституції України).

Відповідно до статті 68 Основного Закону України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Враховуючи, що Конституцією України, що має найвищу юридичну силу та норми якої є нормами прямої дії (ст.8 Основного Закону України), визначено, що іноземці несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, а також факт того, що Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, оприлюднений у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що позивач міг передбачити наслідки притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення законодавства України за умови несплати штрафу, адже незнання законів не звільняє від відповідальності.

Доводи позивача щодо неврахування відповідачем при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України факту укладення шлюбу з громадянкою України суд не приймає до уваги, оскільки такі не спростовують факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржуване рішення відповідача відповідає вищевказаним критеріям, а тому підстави для його скасування відсутні.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 23 червня 2021 року.

Суддя О.Г. Котеньов