Справа № 360/814/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року справа №360/814/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Блохіна А.А., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 р. у справі № 360/814/21 (головуючий І інстанції Т.І. Чернявська) за позовом Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі позивач) звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (далі відповідач), в якому просило: визнати протиправною та скасувати постанову від 08 лютого 2021 року у виконавчому провадженні ВП № 60181975 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року позовні вимоги задоволено, а саме суд: визнав протиправною та скасував постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 08 лютого 2021 року ВП № 60181975 про накладення штрафу за невиконання рішення суду на Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області у розмірі 5100,00 грн.; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення, яке на його думку прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити у задовільнені позовних вимог. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відсутність фінансування позивача не доведена документально, не надано доказів вчинення будь-яких дій на отримання фінансування для виконання судового рішення на момент накладення штрафу на боржника. Позивачем не було вжито всіх можливих та необхідних заходів для виконання судового рішення в повному обсязі. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі № 360/1816/19 позов ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю (арк. спр. 65-70): визнано протиправною бездіяльність Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за віком за період з 01 квітня 2017 року по 31 травня 2018 року; зобов`язано Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з неотриманої пенсії за віком за період з 01 квітня 2017 року по 31 травня 2018 року на рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві Державний ощадний банк України; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 768,40 грн; рішення суду звернуто до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3972,05 грн.

18 вересня 2019 року ОСОБА_1 за рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі № 360/1816/19, яке набрало законної сили 26 липня 2019 року та підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження, видано виконавчий лист (арк. спр. 39-40).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 25 вересня 2019 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 01 жовтня 2019 року ВП № 60181975 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 18 вересня 2019 року у справі № 360/1816/19, про зобов`язання Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з неотриманої пенсії за віком за період з 01 квітня 2017 року по 31 травня 2018 року на рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві Державний ощадний банк України (арк. спр. 7, 38, 45, 71-72).

На виконання постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 01 жовтня 2019 року ВП № 60181975 про відкриття виконавчого провадження Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області листом від 29 листопада 2019 року № 6914/07-13 повідомило відповідача, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію, поновлену за рішенням суду. Рішення суду звернуто до негайного виконання у межах виплати пенсії за один місяць. Місячний розмір пенсії за квітень 2017 року виплачено в серпні 2019 року в сумі 3376,24 грн. На виконання рішення суду пенсійну справу було відпрацьовано на серпень 2019 року. Нараховано заборгованість за період з 01 травня 2017 року по 31 травня 2018 року в сумі 94293,04 грн, але не виплачено. Заборгованість за минулий період відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 (зі змінами), буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (арк. спр. 8-9, 50-51).

До листа від 29 листопада 2019 року № 6914/07-13 позивачем додано протокол за період з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2019 року про індивідуальний перерахунок (арк. спр. 52).

25 січня 2021 року за № 675 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено вимогу щодо надання інформації про повне та фактичне виконання рішення суду (арк. спр. 55-56).

В листі від 02 лютого 2021 року № 1238-07-5/1211 позивач зазначив ті ж самі обставини, що були зазначені у листі від 29 листопада 2019 року № 6914/07-13, та додатково вказав, що згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 13 грудня 2018 року № 27-1 Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсій у 2019 році з 01 січня 2019 року фінансування пенсійних виплат здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України, тобто фінансування пенсійних виплат здійснюється Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області. Договори з Публічним акціонерним товариством Укрпошта та уповноваженими банками на виплату і доставку пенсій починаючи з 2019 року Марківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області не укладались. Заборгованість з пенсії за період з 01 травня 2017 року по 31 травня 2018 року в сумі 94293,04 грн щомісячно включається до потреби у фінансуванні, яка надається до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (арк. спр. 57-59).

До листа від 02 лютого 2021 року № 1238-07-5/1211 позивач надав інформацію щодо негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за квітень 2017 року у розмірі 3376,24 грн та інформацію щодо нарахування заборгованості з пенсії за період з травня 2017 року по травень 2018 року в загальній сумі 94123,04 грн (арк. спр. 60-61).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 08 лютого 2021 року ВП № 60181975 за невиконання рішення суду на Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області на підставі статей 63, 75 Закону України Про виконавче провадження накладено штраф у розмірі 5100,00 грн (арк. спр. 11, 63, 71-72).

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив із того, що відсутність коштів на виплату заборгованості за судовим рішенням, тобто відсутність відповідного фінансового забезпечення боржника на виконання судового рішення, не може вважатися невиконанням такого рішення без поважних причин.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) (далі Інструкція №512/5).

Відповідно до статті 1 Закону №1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону № 1404 визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 26 Закону №1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону №1404, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону №1404 встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст.28 Закону №1404-VIII встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Порядок та процедура виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначені статтею 63 Закону №1404.

Відповідно до частин 1-3 вказаної статті, за рішеннями, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 та 2 ст.75 Закону № 1404, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно п.1,2 розділу IX «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції №512/5, виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.

У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом.

З аналізу вказаних норм випливає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Законом №1404 встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт умисного невиконання рішення суду та наявність вини з невиконання цього рішення.

Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем заборгованість по пенсії нарахована але не виплачена.

З відповіді позивача вбачається, що невиконання рішення суду сталося з незалежних від нього причин, а саме через відсутність відповідних бюджетних асигнувань. На виконання рішення суду управлінням здійснено усі можливі заходи щодо нарахування та виплати пенсії. Позивач зазначав, що на підставі вимог постанови КМУ № 365 від 08.06.2016 заборгованість буде виплачена на умовах окремого порядку визначеного КМУ. Позивачем суму визначену рішенням суду включено до потреб у фінансуванні, яка надається до головного управління Пенсійного фонду України.

Отже, матеріали справи свідчать про добровільне часткове виконання боржником рішення суду до відкриття виконавчого провадження, та виконання боржником рішення суду у частині нарахування пенсії за вищевказаний період.

Позивачем було зазначено, що невиконання рішення суду сталося з незалежних від нього причин, а саме через відсутність відповідних бюджетних асигнувань,

Згідно з пунктом 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486 (далі - Положення), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд).

Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Відповідно до пункту 4 Положення управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду (підпункт 3); призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства (підпункт 7); забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункт 8).

Згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1 Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсій у 2019 році фінансування пенсійних виплат здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України.

Тобто, виплата пенсії здійснюється за фінансуванням пенсійних виплат здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Крім того, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

За таких обставин, часткове невиконання рішення суду відповідачем з незалежних від нього причин (через відсутність відповідного фінансування із державного бюджету) є поважною причиною в розумінні статей 63 та 75 Закону №1404.

При цьому, суд зауважує, що накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право стягувача на отримання бюджетних коштів.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений в постанові від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а (провадження №К/9901/1598/18) та від 13.06.2018 по справі №757/29541/14-а (провадження №К/9901/12146/18).

Верховний Суд України у своїх постановах (справи №21-1044а15, №21-2630а15, №21-5118а15, №804/5081/13-а) неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Таким чином, суд дійшов до висновку про відсутність у державного виконавця правових підстав для накладення штрафу за невиконання рішення без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Приймаючи рішення про стягнення судового збору, суд керувався положеннями ст.139 КАС України, які прямо передбачають вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволені позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Управління Пенсійного фонду України звернулось із позовом у цій справі не як суб`єкт владних повноважень на виконання покладених на нього функцій (завдань), а як юридична особа публічного права, а тому розподіл понесених позивачем у цій справі судових витрат слід здійснювати в загальному порядку.

Аналіз наведених норм з урахуванням обставин справи, дають підстави для висновку, що понесені позивачем у цій справі та документально підтверджені судові витрати підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховний Суд від 28 листопада 2018 року по справі № 812/246/18.

На підставі викладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 р. у справі № 360/814/21 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 р. у справі № 360/814/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 23 червня 2021 року.

Суддя-доповідач Е.Г.Казначеєв

Судді А.А. Блохін

Г.М. Міронова