Справа № 380/2772/21
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року справа №380/2772/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Ізьо М.І.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Леонтіва О.В.

представника відповідача - Смілки В.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування протоколу в частині, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 27 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги від 10 вересня 2020 року № 130;

- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин з урахуванням поважності причини пропуску ним тримісячного строку звернення за встановленням ступені втрати працездатності внаслідок втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є солдатом у запасі, оскільки 28 березня 2019 року звільнений з військової служби. 17 липня 2019 року під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, що мала місце 8 червня 2018 року, а тому, за його твердженнями має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог чинного законодавства. Проте, як вбачається з п.27 витягу з протоколу №130 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10 вересня 2020 року, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги солдату в запасі ОСОБА_1 , якого звільнено з військової служби 28 березня 2019 року, а 17 липня 2019 року встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби. Позивач вважає зазначене рішення комісії Міністерства оборони України незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства та без врахування усіх обставин справи та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому зазначає, що власне отримання захворювання позивача під час виконання ним обов`язків військової служби та в подальшому більше ніж через три місяці після звільнення з військової служби не дає право на призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

05.03.2021 ухвалою Львівського окружного адміністративного суду було прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 08.06.2020 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях, просили такий задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення даного позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд у задоволенні такого відмовити в повному обсязі.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, заслухавши доводи представників сторін, суд при вирішенні спору суд встановив наступне.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів даної адміністративної справи 29 березня 2019 року між Міністерством оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_2 укладений контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу. Контракт укладено на три роки.

Згідно з довідкою №2058/01-40 від 20 листопада 2018 року, підписаною командиром військової частини НОМЕР_2 та виданої для пред`явлення до ВМКЦ Західного регіону, про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдат ОСОБА_1 8 червня 2018 року одержав травму, закритий перелом правого променю в типовому місці без зміщення. Закритий відривний перелом кольцевидного відростку, за обставин: ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, перебуваючи у відрядженні в ОТУ «Луганськ» в зоні проведення АТО (ООС) о 07:35 на території військової комендатури м.Щастя під час занять з фізичної підготовки. В стані алкогольного сп`яніння не перебував. Підстава: наказ начальника Луганського зонального відділу Військової служби правопорядку від 16 липня 2018 року №1248.

Відповідно до довідки №1888/1 військово-лікарської комісії від 27 листопада 2018 року 27 листопада 2018 року проведено медичний огляд ВЛК хірургічного профілю. ВМКЦ Західного регіону солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 . Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): стан після операції (22 листопада 2018) видалення металоконструкції з правого дистального променево-ліктьового з`єднання з приводу його зрощення (8 червня 2018 року) з тимчасовим порушенням функції кінцівки. Травма пов`язана з проходженням військової служби (довідка про обставини травми відсутня). Потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.

Як вбачається з витягу з протоколу №216 засідання військова-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв травма позивача «Післятравматичний (8 червня 2018) деформуючий остеоартроз правого променево-зап`ястного суглоба III ст. та суглобів правої кисті з вираженим больовим синдромом. Післятравматична комбінована контрактура правого променево-зап`ястного суглоба та пальців кисті. Стан після розриву дистального радіо-ульнарного синдесмозу та операцій. Посттравматичний неврит правого променевого та серединного нервів з порушенням рухової функції правої кисті. Значне порушення функцій кисті та правого променево-зап`ястного суглоба. Травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Захворювання «Остеохондроз поперекового відділу хребта з больовим синдромом. Порушення ОРФ хребта. НЦД змішаного типу. Сечокислий діатез. Синдром Рейно верхніх кінцівок. Захворювання пов`язані із захистом Батьківщини. Постанову ВЛК ВМКЦ Західного регіону про причинний зв`язок по довідці №1888/1 від 27 листопада 2018 - відмінити.

Відповідно до витягу з наказу №64 військової частини НОМЕР_2 від 28 березня 2019 року, солдата ОСОБА_1 звільненого з військової служби у зв`язку із закінченням контракту вважати таким, що 28 березня 2019 року справи і посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Городоцького районного військового комісаріату Львівської області. З 28 березня 2019 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Як вбачається з виписки з медичної карти №5054 стаціонарного хворого ОСОБА_1 , учасник бойових дій, поступив 05 квітня 2019 року на стаціонарне лікування до КПП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім.ЮЛипи», звідки був виписаний 26 квітня 2019 року.

Згідно з довідкою МСЕК серії 12ААА №002288 позивач з 17 по 22 липня 2019 року оглядався МСЕК та йому встановлена ступінь втрати працездатності у відсотках - 25%, з них: 15% внаслідок травми (8 червня 2018 року) пов`язаної із виконанням обов`язків в/служби, 10% внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини. Акт огляду МСЕК 1135.

Позивач звернувся до Львівського ОВК із заявою про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою здоров`я при прийнятті безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.

Львівським ОВК позивача листом від 07.10.2020 №9218 повідомлено, що згідно з п.27 протоколу №130 від 10.09.2020 йому відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. У згаданому повідомленні зазначено, що, згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону (у редакції Закону України від 06.09.2018 року № 2522-VIII) передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Також вказано, що його звільнено з військової служби 28.03.2019, а 17.07.2019 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, що послужило причиною відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись з вищевказаною відмовою, вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону № 2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно із підпунктом 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Так, відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2014 року № 975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2014 року № 975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно із пунктом 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

Згідно із пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Згідно із пунктом 15 Порядку № 975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Як було встановлено судом, позивача було звільнено з військової служби з 28.03.2019. Після звільнення позивач звернувся до ОВК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону № 2011-XII, до якої також було додано довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках 25% серії 12ААА №002288, з них: 15% внаслідок травми (8 червня 2018 року) пов`язаної із виконанням обов`язків в/служби, 10% внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини. Акт огляду МСЕК 1135.

Як слідує з витягу з протоколу №216 засідання військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань. поранень, контузій, травм, каліцтв травма позивача «Післятравматичний (8 червня 2018) деформуючий остеоартроз правого променево-зап`ястного суглоба III ст. та суглобів правої кисті з вираженим больовим синдромом. Післятравматична комбінована контрактура правого променево-зап`ястного суглоба та пальців кисті. Стан після розриву дистального радіо-ульнарного синдесмозу та операцій. Посттравматичний неврит правого променевого та серединного нервів з порушенням рухової функції правої кисті. Значне порушення функцій кисті та правого променево-зап`ястного суглоба. Травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Захворювання «Остеохондроз поперекового відділу хребта з больовим синдромом. Порушення ОРФ хребта. НЦД змішаного типу. Сечокислий діатез. Синдром Рейно верхніх кінцівок. Захворювання пов`язані із захистом Батьківщини.

Тобто, довідкою огляду МСЕК позивачу встановлено втрату працездатності внаслідок травми, захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби з 17.07.2019.

Враховуючи, що позивач був звільнений з військової служби 28.03.2019, а 17.07.2019 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, суд вважає, що відповідач дійшов помилкового висновку, що ступінь втрати працездатності позивача внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини встановлено у понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, так як в цей період позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 05 квітня 2019 року в КПП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім.ЮЛипи», звідки був виписаний 26 квітня 2019 року.

Тобто в даному випадку суд вважає, що такий строк не пропущений, оскільки перебування позивача на стаціонарному лікуванні є непереборною обставиною, яка не залежала від волі позивача щодо вчасного звернення із відповідною заявою про призначення одноразової грошової допомоги, а відтак відповідач не врахувавши всі обставини безпідставно відмовив у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності, відповідно до статті 16 Закону № 2011-XII та згідно Порядку №975.

Отже безпідставним є посилання відповідача на пропуск позивачем тримісячного строку звернення за одноразовою грошовою допомогою, оскільки відповідно до статті 16 Закону № 2011-XII військовослужбовець має право на отримання одноразової грошової допомоги в тому числі й після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби.

До таких висновків зокрема прийшов і Верховний Суд у постановах від 04.03.2020 у справі № 826/6846/16 та від 29.04.2020 у справі 760/9823/16-а.

При цьому, суд наголошує, що в оспорюваному рішенні відповідачем визначено, що захворювання позивача, пов`язане із захистом Батьківщини.

Частиною другою статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України,податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Таким чином, суд вважає, що твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки ступінь втрати працездатності внаслідок, захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, встановлено понад тримісячний строк після звільнення з військової служби, є необгрунтованим.

Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в пункті 27 рішення Комісії, оформленого протоколом № 130 від 10.09.2020, не наведено.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що комісія Міністерства оборони України, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Саме по собі судове рішення про визнання рішення відповідача протиправним та його скасування не відновлює порушеного права позивача на отримання такої допомоги.

Суд враховує, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, за результатами розгляду заяви позивача вже прийняв своє рішення, проте судом за результатами розгляду даної справи зроблено висновок про неправомірність такого рішення.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Застосовуючи механізм захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, в порядку та розмірах встановлених п.7 ч.2 ст.16 та ч.2 ст.16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині рішення суду.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем у відповідності до вимог частини другої статті 77 КАС України не доведено правомірності свого рішення.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю з врахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині вказаного рішення.

Враховуючи відсутність документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10 вересня 2020 року № 130, оформлене протоколом в частині пункту 27 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність, з урахуванням висновків суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді в період з 15.06.2021 по 18.06.2021 повний текст рішення виготовлено та підписано судом 22.06.2021 року.

Суддя Р.М. Брильовський