Справа № 380/154/21
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року справа №380/154/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 05.01.2021 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) з такими позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу обслуговування громадян №16 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівської області про відмову у призначенні пенсії №62 від 27.11.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком починаючи з дати звернення за пенсією, з 23.11.2020.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 24.11.2020 звернувся до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком. ГУ ПФУ у Львівській області за наслідками розгляду цієї заяви прийняло рішення №62 від 27.11.2020, відповідно до якого відмовило заявнику у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав того, що загальний/страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 09 місяців 12 днів (при необхідних не менше 27 років), що є недостатнім для призначення пенсії за віком за нормами Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач не погоджується з цим рішенням, за проведеними власними підрахунками зазначає, що його трудовий стаж згідно записів трудової книжки та архівної довідки колгоспу «Маяк» Кам`янка-Бузького району складає 31 рік 11 місяців 15 днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком.

Відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області позов не визнає. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, письмові пояснення (а.с. 40-45, 75-78, 89-92), просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Вказує, що необхідними умовами для призначення пенсії за положеннями статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є досягнення пенсійного віку 60 років та наявність страхового стужу, який за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 становить не менше 27 років. Відповідач посилається на норми статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зазначає, що при обчисленні стажу в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві, враховується час роботи фактичної тривалості. Орган ПФУ врахував дані персоніфікованого обліку позивача (дані довідки ОК5), зауваживши, що за даними трудової книжки позивача він за період з 10.03.2007 по 31.03.2021 працював водієм у ФОП ОСОБА_2 , разом з тим згідно довідки ОК 5 сплата страхових внесків здійснювалась за період з 01.11.2012 по 03.03.2014, відтак орган ПФУ зарахував позивачу стаж згідно довідки ОК 5, що складає - 1 рік 4 місяці 21 день. Відповідно до детально проведеного органом ПФ розрахунку (а.с. 91) загальний страховий стаж позивача складає 24 роки 9 місяців 12 днів та є недостатнім для призначення пенсії відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В судовому засіданні 08.06.2021 суд заслухав промови учасників справи та дослідив наявні докази, встановив відповідачу строк до 15.06.2021 для надання відповідачем копії стор.17-18 трудової книжки позивача, проведення обрахунку страхового стажу позивача, та ухвалив завершити розгляд справи в порядку письмового провадження та постановити рішення 22.06.2021.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 24.11.2020 звернувся до органу ПФУ із заявою, просив призначити пенсію за віком (а.с.46). До заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 додав серед інших такі документи: - трудову книжку НОМЕР_2 від 04.02.1982; - довідки, видані ППАФ «Маяк» №12 від 11.01.1982, №19 від 11.06.2020, №20 від 11.06.2020, архівну довідку №384 від 22.06.2020 (а.с. 17-19, 21, 79-88).

27.11.2020 ГУ ПФУ у Львівській області прийняло рішення №62, відповідно до котрого відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В рішенні відповідач зіслався на норми статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» про те, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за умови наявності страхового стажу в період з 01.01.2020 по 31.12.2020 не менше 27 років. Провівши на підставі поданих заявником документів обчислення, ПФУ дійшов висновку, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 09 місяців 12 днів. Орган ПФУ прийшов до висновку, що цей страховий стаж є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 8-10).

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права:

Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV:

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону;

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

- персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно з нормами статей 14, 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків є страхувальники (роботодавці), які зобов`язані сплачувати страхові внески за застрахованих осіб (працівників) до органів Пенсійного фонду України.

За нормами статті 24 Закону №1058-IV:

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша);

- страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга);

- періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта).

Здійснення персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовано статтею 21 Закону №1058-IV. Як зазначено в частині другій цієї статті на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Частиною третьою статті 21 Закону №1058-IV визначено перелік відомостей, які повинна містити персональна електронна облікова картка застрахованої особи; та серед іншого, частину персональної електронної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплачених страхових внесків та інші відомості, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат.

Постановою правління Пенсійного фонду України №10-1 від 18.06.2014 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі Положення №10-1), яке визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 6 розділу V Положення №10-1 інформація з Реєстру застрахованих осіб формується та надається, зокрема, щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу - згідно з додатками 3 - 5 до цього Положення. Так, додатком 4 до цього Положення затверджено форму довідки ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру

загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Нормами статті 106 Закону №1058-IV передбачена відповідальність страхувальників, серед іншого, за несплату або несвоєчасну сплату страхових внесків.

Відповідно до частини першої, другої статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон № 1788-XII) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12.08.1993 (далі Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 цього Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як визначено статтею 83 Закону №1788-XII, пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Вирішуючи спір по суті, суд керується такими міркуваннями та мотивами:

необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення відповідно до статті 26 Закону є досягнення пенсійного віку (60 років) та наявність загального/страхового стажу в період з 01.01.2020 по 31.12.2020 такий становить не менше 27 років.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 досяг 60 річного віку, а 24.11.2020 звернулася до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду цієї заяви орган ПФУ на підставі довідки ППАФ «Маяк» №20 від 11.06.2020, архівної довідки №384 від 22.06.2020, трудової книжки та довідки форми ОК-5 ПФУ:

1) зарахував до страхового стажу позивача 24 роки 09 місяців 12 дів, в тому числі такі періоди (а.с. 48, 91): - з 05.05.1978 по 31.12.1978 в колгоспі «Маяк» (враховано час роботи за фактичною тривалістю (загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4 - 5 міс. 4 дні.); - з 01.01.1979 по 04.05.1979 в колгоспі «Маяк» (враховано час роботи за фактичною тривалістю (загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4) - 3 міс. 20 днів); - з 05.05.1979 по 21.05.1981 період військової служби (2 р. 0 міс. 17 днів); - з 15.06.1981 по 31.12.1981 в колгоспі «Маяк» (враховано час роботи за фактичною тривалістю (загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4) - 4 міс. 26 днів); - з 25.01.1982 по 09.07.1982 цех №15 підприємства «Автопогрущик» (5 міс.15 днів); - з 14.07.1982 по 23.02.1983 в колгоспі «Маяк» (враховано час роботи за фактичною тривалістю (загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4) - 5 міс. 20 днів); - з 26.02.1983 по 02.11.1987 в колгоспі «Прогрес» (враховано час роботи за фактичною тривалістю (загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4) - 4 роки 8 міс. 7 днів); - з 11.11.1987 по 01.09.1995 в ЗАТ «Конвеєр» ( 2 роки 9 міс. 21 день); - з 08.05.1998 по 05.06.2000 в Автобаза №8 (2 роки 0 міс. 28 днів); - з 07.02.2003 по 02.07.2003 в «ВТ-ТРАНС» (0 років 4 міс. 26 днів); - працював у ФОП ОСОБА_2 з 10.03.2007 по 31.03.2014, а згідно довідки ОК 5 зараховано період з 01.11.2012 по 03.03.2014 (1 рік 4 міс. 21 день); - з 17.03.2016 по 30.06.2018 у ФОП ОСОБА_3 (2 роки 3 міс. 16 днів); - з 01.07.2018 по 31.10.2018 у ТЗОВ «Європресалбетон» (4 місяці); - з 05.11.2018 по 10.12.2018 у ФОП ОСОБА_4 (1 місяць 12 днів); - з 11.04.2019 по 11.03.2020 у ФОП ОСОБА_5 (11 місяців 19 днів); - з 12.03.2020 по 31.10.2010 у ТЗОВ «ЛЕМБЕРГМІТ» (станом на дату звернення - 8 місяців);

2) не зарахував до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в ФОП ОСОБА_2 з 10.03.2007 по 01.11.2012, тобто 5 років 7 місяців 22 дні. В цій частині рішення відповідача ґрунтується на тому, що в зазначений період (з 10.03.2007 по 01.11.2012) в персоніфікованих даних ОСОБА_1 в довідках форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» за означений період відсутні відомості про сплату страхових внесків страхувальником ФОП ОСОБА_2 .

Отже, в предмет доказування у цій справі входить питання щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 10.03.2007 по 01.11.2012 водієм в ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 з 10.03.2007 по 31.03.2014 працював водієм вантажного автомобіля в ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; взятий на облік як платник податків 11.06.2004, основний вид діяльності 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт»), трудовий договір було зареєстровано в місцевому центрі зайнятості, а записи в трудову книжку щодо прийняття/звільнення з роботи вносив керівник згаданого центру зайнятості (а.с. 14,70,85).

Відповідно до виписки з індивідуальних відомостей про застраховану особу форма ОК-5 щодо застрахованої особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зазначено відомості про страхувальників цієї застрахованої особи (а.с. 49-51). Відповідно до цих відомостей страхувальник ФОП ОСОБА_2 ( НОМЕР_3 ) подав звітність про нарахування та виплату заробітку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з листопада 2012 року по березень 2014 року (а.с.50).

Відповідач не зарахував до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 10.03.2007 по 01.11.2012, оскільки ФОП ОСОБА_2 не сплатив за цей період страхові внески та не подав звітність про нарахований позивачу заробіток. При цьому відповідач не заперечує факту працевлаштування ОСОБА_1 в ФОП ОСОБА_2 в період з 10.03.2007 по 31.03.2014 та достовірності внесених до трудової книжки записів.

Оцінюючи такі мотиви відповідача суд враховує численну та усталену практику Верховного Суду (постанови від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі №226/1994/17). Так, суд касаційної інстанції при розгляді аналогічних спорів неодноразово вказував на те, що відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює.

Враховуючи наведені правові позиції Верховного Суду, суд оцінює як протиправні дії відповідача щодо відмови зарахувати період роботи ОСОБА_1 в ФОП ОСОБА_2 з 10.03.2007 по 01.11.2012 до загального страхового стажу, адже несплата страхувальником страхових внесків не може порушувати право позивача на соціальний захист.

Оскільки стаж роботи позивача з 10.03.2007 по 01.11.2012 у ФОП ОСОБА_2 (5 років 7 місяців 22 дні) підлягає зарахуванню до загального страхового стажу позивача, загальний страховий стаж ОСОБА_1 є суттєво більшим за 27 років. З огляду на це суд дійшов висновку про протиправність рішення №62 від 27.11.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.

Оскільки, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком ІНФОРМАЦІЯ_3 , то відповідно до статті 83 Закону №1788-XII пенсія повинна бути призначена з дня звернення за пенсією 24.11.2020 (а.с.46). Тому позовна вимога про призначення пенсії з 23.11.2020 є безпідставною та не підлягає до задоволення.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову та встановлені КАС України правила розподілу судових витрат понесені позивачем витрати на сплату судового збору стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 9, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №62 від 27.11.2020, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, місто Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ідентифікаційний код 13814885) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24.11.2020.

З метою виконання цього рішення суд встановлює такий порядок та спосіб: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повинно зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 з 10.03.2007 по 01.11.2012.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, місто Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ідентифікаційний код 13814885) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Москаль Р.М.