Справа № 640/2070/21
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року м. Київ № 640/2070/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства "Руф Проджект"

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики

та комунальних послуг

про визнання протиправними та скасування пункт 710 додатку до постанови

від 01 серпня 2020 року № 1497 та пункту 733 додатку до постанови

від 30 вересня 2020 року № 1787, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Руф Проджект" (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправними та скасування пункт 710 додатку до постанови від 01 серпня 2020 року № 1497 та пункту 733 додатку до постанови від 30 вересня 2020 року № 1787, зобов`язання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи протиправність Постанов №1497 та №1787, Позивач звертає увагу суду на той факт, що зменшення «зеленого» тарифу відбулось внаслідок прийняття Верховною Радою України Закону України від 21.07.2020 №810-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел» (далі - Закон про внесення змін). Окрім того, ПП «Руф Проджект» наголошує на тому, що Закон про внесення змін не відповідає Конституції України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У відзиві відповідач зазначив, що ознайомившись із позовною заявою, відповідач не визнає її повністю, вважає викладені в ній підстави такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права, та переконаний, що з огляду на вимоги статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для прийняття рішення про її задоволення відсутні.

До суду від позивача та відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за загальними правилами позовного провадження, також від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із викликом сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року ухвалено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 27 квітня 2021 року.

У судовому засіданні 27 квітня 2021 року представник позивача адміністративний позов підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити його. Представник відповідача проти позову заперечив. Суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01 серпня 2020 року № 1497 «Про встановлення "зелених" тарифів на електричну енергію та надбавки до "зелених" тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» відповідно до законів України "Про альтернативні джерела енергії", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" та Порядку встановлення, перегляду та припинення дії "зеленого" тарифу на електричну енергію для суб`єктів господарської діяльності, споживачів електричної енергії, у тому числі енергетичних кооперативів, та приватних домогосподарств, генеруючі установки яких виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 серпня 2019 року N 1817, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановляє: установити "зелені" тарифи на електричну енергію, вироблену суб`єктами господарювання на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, та надбавки до "зелених" тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва згідно з додатком.

Зокрема, пунктом 733 Додатку до постанови НКРЕКП від 01 серпня 2020 року № 1497 "Зелені" тарифи на електричну енергію, вироблену суб`єктами господарювання на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, та надбавки до "зелених" тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для ПП "РУФ ПРОДЖЕКТ" (СЕС м. Запоріжжя, вул. Антенна, буд. 8) як енергогенеруючої компанії встановлено: зелені" тарифи (без ПДВ), коп/кВт·год - 454,75 коп/кВт·год.

Разом з тим, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2020 року N 1787 «Про встановлення "зелених" тарифів на електричну енергію та надбавки до "зелених" тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» відповідно до законів України "Про альтернативні джерела енергії", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" та Порядку встановлення, перегляду та припинення дії "зеленого" тарифу на електричну енергію для суб`єктів господарської діяльності, споживачів електричної енергії, у тому числі енергетичних кооперативів, та приватних домогосподарств, генеруючі установки яких виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 серпня 2019 року N 1817, установлено "зелені" тарифи на електричну енергію, вироблену суб`єктами господарювання на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, та надбавки до "зелених" тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва згідно з додатком; визнано такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 01 серпня 2020 року N 1497 "Про встановлення "зелених" тарифів на електричну енергію та надбавки до "зелених" тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання" (зі змінами).

Зокрема, пунктом 754 Додатку до постанови НКРЕКП від 30.09.2020 N 1787 "Зелені" тарифи на електричну енергію, вироблену суб`єктами господарювання на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, та надбавки до "зелених" тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для ПП "РУФ ПРОДЖЕКТ" (СЕС м. Запоріжжя, вул. Антенна, буд. 8) як енергогенеруючої компанії встановлено: зелені" тарифи (без ПДВ), коп/кВт·год - 499,55 коп/кВт·год.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд виходив з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай безпосередніх індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Порушення прав та інтересів слід відрізняти від порушень закону. Підставою звернення до суду є протиправні рішення (дії чи бездіяльність), які порушують права (свободи чи інтереси) конкретної особи. Саме лише порушення закону, яке не призводить до порушення прав особи, не дає підстав для задоволення позову такої особи. Позови "в інтересах законності" не мають на меті захист порушених суб`єктивних прав, а тому в таких справах не може бути реалізовано завдання адміністративного судочинства.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Нормативно-правовимй акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженими на це суб`єктами нормотворчості у визначеній формі та за встановленою процедурою, спрямований на встановлення, зміну або скасування норми права.

Іншими словами, нормативно-правовий акт - це документ, прийнятий у визначеному порядку компетентним органом публічної влади, у якому містяться норми права.

У правовій системі України нормативно-правовий акт є основним джерелом права.

Дія закону (нормативно-правового акта) чи окремої його норми права - це обов`язковість їх виконання (всіма) громадянами, посадовими особами, державними органами та іншими суб`єктами права стосовно певної сфери (виду) суспільних відносин, за певних обставин (ситуацій), протягом певного часу, на певній території (у певному просторі) та щодо конкретного кола суб`єктів права, тобто осіб, організацій (в широкому значенні цього слова), які наділені певними характеристиками.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 по справі № 1-7/99 визначено, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах 22 квітня 2019 року у справі №820/601/17, від 02 жовтня 2019 року у справі №804/215/18 та від 23 жовтня 2019 року у справі №П/811/112/17.

Зокрема, Верховний Суд наголосив, що відповідно до положень пункту 32 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №870 від 06 вересня 2005 року, - визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи його скасування не поновлює дію актів, які визнані ним такими, що втратили чинність, чи які скасовані таким актом. Дія акта Кабінету Міністрів України поновлюється шляхом прийняття відповідного акта або із зазначенням в тексті акта про визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи про його скасування.

Як зазначає Верховний Суд у своїх постановах від 14.02.2019 у справі № 826/5493/16 (адміністративне провадження № К/9901/14109/18), від 18.07.2019 у справі № 826/16725/17 (адміністративне провадження № К/9901/66655/18) оскаржувати можна чинні, активні нормативно-правові акти, а звідси - не підлягають оскарженню нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Судом встановлено, що постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01 серпня 2020 року № 1497 «Про встановлення "зелених" тарифів на електричну енергію та надбавки до "зелених" тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» втратила чинність 10 жовтня 2020 року, враховуючи вищевикладене, суд зазначає про процесуальну неможливість скасування оскаржуваного розпорядження в частині, оскільки даний нормативний документ втратив свою юридичну силу (юридичну значимість), а отже обраний позивач спосіб захисту порушеного права, враховуючи фактичні обставини справи за наслідками їх офіційного з`ясування судом, не призведе до поновлення порушених, на думку позивача, його прав та інтересів.

Крім того, право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21.12.2010 у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України".

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, адміністративний позов в частині визнання протиправним та скасування пункту 710 додатку до постанови від 01 серпня 2020 року № 1497 не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про скасування пункту 733 додатку до постанови від 30 вересня 2020 року № 1787 суд зазначає наступне.

Статтею 147 Конституції України передбачено, що Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Діяльність Конституційного Суду України ґрунтується на принципах верховенства права, незалежності, колегіальності, гласності, обґрунтованості та обов`язковості ухвалених ним рішень і висновків.

Відповідно до статті 150 Конституції України, до повноважень Конституційного Суду України належить:

1) вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність): законів та інших правових актів Верховної Ради України;

актів Президента України;

актів Кабінету Міністрів України;

правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

2) офіційне тлумачення Конституції України;

3) здійснення інших повноважень, передбачених Конституцією України.

Питання, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, розглядаються за конституційними поданнями: Президента України; щонайменше сорока п`яти народних депутатів України; Верховного Суду; Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Разом з тим, статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» Конституційний Суд України (далі - Конституційний Суд) є органом конституційної 2 юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Отже, повноваження перевіряти відповідність законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим положенням Конституції України, а також надання офіційного тлумачення Конституції України, відповідно до положень самої Конституції України та Закону України «Про Конституційний Суд України» надано виключно Конституційному Суду України.

Водночас, жодних доказів того, що стаття 94 Закону України «Про альтернативні джерела енергії» (далі - Закон про альтернативні джерела) не відповідає Конституції України надано не було, зокрема, на момент подання Регулятором відзиву на позовну заяву питання щодо відповідності статті 94 Закону про альтернативні джерела Конституції України Конституційним Судом України не розглядається. Водночас, жодних доказів того, що стаття 94 Закону України «Про альтернативні джерела енергії» (далі - Закон про альтернативні джерела) не відповідає Конституції України надано не було, зокрема, на момент подання Регулятором відзиву на позовну заяву питання щодо відповідності статті 94 Закону про альтернативні джерела Конституції України Конституційним Судом України не розглядається.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, Регулятор діє на підставі Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон про НКРЕКП), відповідно до статті 1 якого, НКРЕКП є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.

Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Статтею 2 Закону про НКРЕКП передбачено, що Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії.

Відповідно до статті 3 Закону про НКРЕКП Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, зокрема, нормативно- правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом, формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг.

Частиною третьою статті 3 Закону про НКРЕКП передбачено, що основними завданнями Регулятора є: забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг.

Разом з тим, механізм стимулювання виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії у вигляді встановлення «зеленого» тарифу визначений Законом про альтернативні джерела.

Відповідно до статті 91 Закону про альтернативні джерела, «зелений» тариф встановлюється НКРЕКП, на електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), генеруючих установках приватних домогосподарств, споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями). Для суб`єктів господарювання та приватних домогосподарств, які виробляють електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії, «зелений тариф» встановлюється до 01.01.2030. «Зелений» тариф встановлюється для кожного суб`єкта господарювання, який виробляє електричну енергію з альтернативних джерел енергії, за кожним видом альтернативної енергії та для кожного об`єкта електроенергетики або для кожної черги будівництва електростанції (пускового комплексу).

Крім цього, зазначеною статтею визначені коефіцієнти «зеленого» тарифу, які диференційовані в залежності від категорії об`єкта електроенергетики, для яких застосовується «зелений» тариф та дати введення в експлуатацію об`єктів електроенергетики або його черг/пускових комплексів.

Разом з тим передбачено, що «зелений» тариф для суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії, встановлюється на рівні роздрібного тарифу для споживачів другого класу напруги на січень 2009 року, а саме 58,46 коп/кВт*год без ПДВ (постанова НКРЕКП від 23.12.2008 №1440), помноженого на коефіцієнт «зеленого» тарифу для електричної енергії, виробленої з використанням відповідних джерел енергії. Фіксований мінімальний розмір «зеленого» тарифу для суб`єктів господарювання та приватних домогосподарств встановлюється шляхом перерахування у євро «зеленого» тарифу, розрахованого за правилами Закону, станом на 01.01.2009 за офіційним валютним курсом Національного банку України на зазначену дату, який становив 1080, 5460 гривень за 100 євро.

Законом України від 21.07.2020 р. 810-IX, зокрема, внесені зміни до Закону про альтернативні джерела доповнивши його статтею 94, якою передбачені особливості встановлення «зеленого» тарифу для суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з альтеративних джерел енергії, у період з 01 серпня 2020 року, а також запроваджені понижуючі коефіцієнти до «зелених» тарифів.

Так, дія зазначеної статті поширюється на суб`єктів господарювання, які відповідно до статті 9і Закону про альтернативні джерела виробляють або мають намір виробляти електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні-, та малі гідроелектростанції) на об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах).

Для суб`єктів господарювання, визначених частиною першою цієї статті, у період з 01.08.2020 «зелений» тариф встановлюється НКРЕКП за правилами, визначеними статтею 91 цього Закону, з урахуванням понижуючих коефіцієнтів, визначених цією статтею, або на рівні граничного (максимального) «зеленого» тарифу.

«Зелений» тариф встановлюється:

а) для суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії сонячного випромінювання та/або вітру на об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах), шляхом множення встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до статті 9-1 цього Закону для таких суб`єктів господарювання «зеленого» тарифу на понижуючі коефіцієнти:

нарівні 0,925 - для суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії вітру на об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах), що введені в експлуатацію з 1.07.2015 до 31.12.2019 та складаються з вітроустановок одиничною встановленою потужністю від 2000 кВт та більше;

нарівні 0,975 - для суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії вітру на об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах), що введені в експлуатацію з 01.01.2020;

на рівні 0,85 - для суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії сонячного випромінювання на об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах) встановленою потужністю 1 МВт та більше, що введені в експлуатацію з 01.07.2015 до 31.12.2019;

нарівні 0,925 - для суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії сонячного випромінювання на об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах) встановленою потужністю до 1 МВт, що введені в експлуатацію з 01.07.2015 до 31.12.2019;

нарівні 0,975 - для суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії сонячного випромінювання на об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах) встановленою потужністю 1 МВт та більше, що введені в експлуатацію з 01.01.2020 до 31.10.2020;

на рівні 0,7 - для суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії сонячного випромінювання на об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах) встановленою потужністю від 1 МВт до 75 МВт, що введені в експлуатацію з 01.11.2020 року до 31.03.2021;

на рівні 0,975 - для суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії сонячного випромінювання на об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах) встановленою потужністю до 1 МВт, що введені в експлуатацію з 01.01.2020 на рівні 0,4 - для суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії сонячного випромінювання на об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах) встановленою потужністю від 1 МВт до 75 МВт, що введені в експлуатацію з 01.04.2021;

на рівні 0,4 - для суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з енергії сонячного випромінювання на об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах) встановленою потужністю 75 МВт та більше, що введені в експлуатацію з 01.11.2020 року;

б) для суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах), що введені в експлуатацію до 30.06.2015 і «зелений» тариф яких нижче або дорівнює граничному (максимальному) «зеленому» тарифу, шляхом множення встановленого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до статті 9-1 цього Закону "зеленого" тарифу на коефіцієнт, що дорівнює 1;

в) для суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах), що введені в експлуатацію до 30.06.2015 і «зелений» тариф яких вище граничного (максимального) «зеленого» тарифу, на рівні граничного (максимального) «зеленого» тарифу.

Для цілей цієї статті граничний (максимальний) «зелений» тариф дорівнює «зеленому» тарифу, встановленому для електроенергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання наземними об`єктами електроенергетики встановленою потужністю більш як 10 МВт, що введені в експлуатацію до 31.03.2013 включно, помноженому на понижуючий коефіцієнт 0,95.

Для інших суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах), що не зазначені у частині третій цієї статті, «зелений» тариф встановлюється шляхом множення встановленого НКРЕКП, відповідно до статті 9 і цього Закону «зеленого» тарифу на коефіцієнт, що дорівнює 1.

Відтак, враховуючи внесені законодавцем зміни 01.08.2020, на засіданні НКРЕКП, яке відбувалось у формі відкритого слухання, Регулятором розглядалось питання про прийняття постанови НКРЕКП «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» (з 01.08.2020), зокрема, для позивача.

Відповідач наголошує, що 30 вересня 2020 року, на засіданні НКРЕКП, яке відбувалось у формі відкритого слухання Регулятором розглядалось питання про прийняття постанови НКРЕКП «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» (з 01.10.2020), зокрема, для позивача.

Одночасно, позивач не скористався своїм правом на учать у засіданнях НКРЕКП, які проводились у формі відкритих слухань, та на надання зауважень та пропозицій до проектів рішень.

Отже, розмір «зеленого» тарифу на електричну енергію вироблену сонячною електростанцією, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Антенна, буд.8, яка знаходиться у власності ПП «Руф Проджект», «зелений» тариф в оскаржуваних постановах розраховано із застосуванням понижуючого коефіцієнта 0,925 як для об`єкта електроенергетики встановленою потужністю до 1 МВт, що введений в експлуатацію з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2019 року та встановлений у розмірі 15,14 (євроцентів за 1 кВт/год).

Крім того, Порядком встановлення, перегляду та припинення дії «зеленого» тарифу на електричну енергію для суб`єктів господарської діяльності, споживачів електричну енергію для суб`єктів господарської діяльності, споживачів електричної енергії, у тому числі енергетичних кооперативів, та приватних домогосподарств, генеруючі установки яких виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 серпня 2019 року № 1817 встановлений механізм розрахунку «зеленого» тарифу (далі - Порядок 1817).

Разом з тим, пунктом 1.5 Порядку визначено, що «зелений» тариф для суб`єктів господарювання, споживачів електричної енергії, у тому числі енергетичних кооперативів, та приватних домогосподарств (7з, коп. за 1 кВттод без ПДВ) встановлюється на квартал та розраховується за відповідною формулою.

Водночас, враховуючи прийнятий Закон України від 21.07.2020 р. N 810-IX про внесення змін, НКРЕКП проведено перерахунок «зелених» тарифів на електричну енергію для суб`єктів господарської діяльності.

А тому, твердження позивача про те, що Закон України «Про альтернативні джерела енергії» та Порядок 1817 не передбачають застосування «понижуючих коефіцієнтів» при встановленні «зеленого» тарифу та не передбачають перегляду вже встановленого «зеленого» тарифу» не ґрунтуються на нормах матеріального права та не відповідають дійсним обставинам справи.

Окремо варто зазначити, що згідно з офіційними роз`ясненнями Міністерства юстиції України (лист від 30.01.2009 №Н-35267-18) юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України. Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Відповідно до частин першої - третьої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відтак, з вищевказаних підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог судові витрати, які підлягають розподілу - відсутні.

Керуючись статтями 2, 33, 77, 139, 242-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватного товариства «Руф Проджект» - відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частин першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова