Справа № 818/1339/16
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 червня 2021 року

м. Київ

справа № 818/1339/16

адміністративне провадження № К/9901/20054/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 818/1339/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

31.05.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 818/1339/16, підписана представником позивача - адвокатом Цимбалом Борисом Петровичем (згідно з трек-номером поштового відправлення скаргу надіслано 27.05.2021).

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 818/1339/16, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.09.2016 № /42981 на суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 91912,02 грн податкового зобов`язання та 22977,99 грн штрафних санкцій, у задоволенні інших вимог відмовлено.

Скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, вказано, що повний текст оскаржуваної постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №818/1339/16, на час подання касаційної скарги не отримано.

Верховний Суд зауважує, що подання касаційної скарги передбачає ознайомлення скаржника зі змістом оскаржуваного судового рішення для правильного зазначення підстав касаційного оскарження та обґрунтування неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Суд касаційної інстанції для вирішення питання відкриття касаційного провадження має пересвідчитись, що скаржник отримав копію оскаржуваного судового рішення та ознайомився з його змістом.

Стаття 330 КАС України містить імперативну вимогу щодо змісту касаційної скарги, а саме обов`язковість зазначення дати отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується (пункт 7 частини 2 статті 330 Кодексу).

Скаржником не обґрунтовано належними доводами зволікання з поданням касаційної скарги, зі змісту касаційної скарги не вбачається, що скаржник належним чином ознайомився зі змістом оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Скаржником вказано, що касаційна скарга подається на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

На думку скаржника, відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України у випадках, коли прощення (анулювання) банком суми кредиту не призвело до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку у зв`язку з тим, що придбане за кредитні кошти нерухоме майно знаходиться на території Автономної Республіки Крим та на момент прощення банком частини суми іпотечного кредиту втрачене боржником в зв`язку з анексією півострову Крим, тобто вибуло з його власності у невстановлений законом спосіб та без внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Верховний Суд зауважує, що у випадку посилання скаржника на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, останньому необхідно зазначити конкретну норму права, щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Однак перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що фактично скарга позивача в частині наведеного обґрунтування вимог до суду касаційної інстанції містить лише посилання на фактичні обставини справи без обґрунтування того, у чому конкретно полягає неправильне застосування норми матеріального права та як така норма має застосовуватись.

Відповідно до змісту судових рішень у справі №818/1339/16 встановлено, що, скеровуючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд в ухвалі від 10.06.2020 дійшов висновку, що законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) нараховані суми процентів, пені, штрафів тощо. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №826/6780/16. Поряд з цим, визначення природи боргу (основна частина, проценти, штрафні санкції), прощеного банком/фінансовою установою, є однією із визначальних обставин, які підлягають з`ясуванню для встановлення дійсного податкового обов`язку платника в межах розглядуваних правовідносин.

Тобто, справа була направлена на новий розгляд з метою встановлення судами правового статусу складових суми заборгованості позивача за кредитним договором, що є визначальним для розрахунку суми доходу позивача та сплати з такого доходу податку на доходи фізичних осіб.

В доводах касаційної скарги скаржником не обґрунтовано зміну підстав позову після направлення справи на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 47 КАС України зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною першою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Задовольняючи частково позов, суди попередніх інстанцій враховували правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 08.11.2019 у справі №826/6780/16, від 29.01.2020 у справі №808/1087/16, від 23.09.2020 у справі №820/19262/14, від 26.06.2018 у справі №802/1108/17-а, від 15.05.2018 у справі №809/1578/17. Скаржником не обґрунтовано, у чому полягає помилковість врахування такої практики Верховного Суду.

Також скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 4 частини 4 статті 328, пункт 4 частини 2 статті 353 КАС України, зазначено, що суди попередніх інстанцій для доведення наявності у позивача права власності на нерухоме майно посилалися на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого на час розгляду справ позивач є власником житлового будинку, придбаного за кошти, отримані за кредитним договором. На думку скаржника, вказаний витяг є недопустимим доказом, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого статтями 79 та 80 КАС України.

Верховний Суд зазначає, що скаржником не наведено достатніх аргументів стосовно недопустимості вказаного доказу. Відтак дана підстава оскарження є необґрунтованою.

Також скаржником з посиланням на пункт 1 частини 2 статті 353 КАС України вказано про недослідження судами податкового повідомлення-рішення №/42982 від 19.09.2016 в частині підстав його винесення.

Верховний Суд зауважує, що частина 2 статті 353 КАС України визначає підстави для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд у зв`язку з порушенням норм процесуального права, на яке посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, скаржником не обґрунтовано заявлену підставу касаційного оскарження, в прохальній частині касаційної скарги зазначено про скасування судових рішень у справі та прийняття нового, яким слід задовольнити позов у повному обсязі.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 332, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 818/1339/16 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяІ.А. Васильєва