Справа № 240/10899/19
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2021-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 червня 2021 року м. Житомир справа № 240/10899/19

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Управління Служби безпеки України в Житомирській області та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування розпорядження і наказів, поновлення на посаді,

встановив:

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Управління Служби безпеки України в Житомирській області № 148-д від 27.08.2019 в частині скасування допуску до державної таємниці за формою 1 (один) громадянину ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 21-одт від 06.09.2019 року в частині припинення доступу до державної таємниці підполковнику ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ Командувача Сил спеціальних операцій Збройних Сил України № 72 від 11.09.2019 в частині увільнення підполковника ОСОБА_1 з посади начальника штабу - першого заступника начальника 142 навчально-тренувального центру Сил спеціальних операцій Збройних Сил України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Житомирській області, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування розпорядження і наказів, поновлення на посаді скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Прийнято в цій частині нову постанову, якою зобов`язано командира військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 з 11.09.2019 року.

06 травня 2021 позивачу видано виконавчі листи № 4037 2021р та № 4038 2021 р.

13 травня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65388719 з примусового виконання виконавчого документу про зобов"язання командира військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 з 11.09.2019 року.

В червні 2021 від військової частини НОМЕР_1 надійшли заяви про визнання виконавчого листа № 240/10899/19, що виданий 06.05.2021 Житомирським окружним адміністративним судом щодо зобов"язання командира військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 з 11.09.2019 року таким, що виконанню не підлягає.

Заяви мотивовані тим, що рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 виконати неможливо, оскільки у командира військової частини НОМЕР_1 відсутні повноваження щодо поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді, а новий штат, що затверджений начальником Генерального штабу Збройних Сил України від 29.10.2020, не передбачає посади начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 .

Розгляд заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню було призначено на 16.06.2021.

В судовому засіданні представник військової частини НОМЕР_1 підтвердив неможливість виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді з підстав, що викладені у заявах про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення щодо заяв про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в яких наголосив, що рішення суду, яке набрало законної сили має бути виконаним, а підстави неможливості його виконання, що вказані військовою частиною НОМЕР_1 не являється такими, що узгоджується з приписами статті 374 КАС України. В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи, що викладені у письмових поясненнях.

Суд, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання.

Вирішуючи подані заяви, суд зазначає наступне.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи слухових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами (ч.1 ст.370 КАС України).

У рішенні Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року N 2-р(II)/2019 зазначено, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України (абзац п`ятнадцятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року N 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року N 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого статтею 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року N 5-рп/2013).

Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 2 червня 2016 року N 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Окрім того, суд звертає увагу, що пунктом 54 Висновку N 11(2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень передбачено, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає, що судове рішення повинно ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу; тобто, Конвенція не передбачає теоретичного захисту прав людини, а має на меті гарантувати максимальну ефективність такого захисту.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Hornsby v. Greece" (заява N 18357/91, пункт 40), "Деркач та Палек проти України" (заяви N 34297/02 та N 39574/02, пункт 18): право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні ("Immobiliare Saffi v. Italy", заява N 22774/93, пункт 74).

Суд звертає увагу, що право позивача бути поновленим на посаді начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 з 11.09.2019 року встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, тобто саме з цієї дати у позивача виникло беззаперечне право бути поновленим на посаді, а у відповідача обов`язок виконання остаточного судового рішення.

Так, положеннями ч. 2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначено, що рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача.

Зазначеним положенням Закону кореспондують висновки п.34 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно яких рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 374 КАС України підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням; 3) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його добровільним виконанням боржником чи іншою особою; 4) з інших причин.

Тобто, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, пов`язано з певними обставинами, які мали місце на момент його видачі (пред`явлення до виконання), зокрема: помилковою видачею; коли судове рішення не підлягало негайному виконанню і не набрало законної сили або пред`явлено до виконання після скасування судового рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист; повним (частковим) погашенням боргу, щодо якого видано виконавчий лист, або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, які, пов`язані із процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження.

Процесуальними ж підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.01.2018 року у справі №755/15479/14-ц.

Разом з тим, заяви командира військової частини НОМЕР_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню не містять жодних обставин з якими процесуальний закон пов`язував би можливість визнати виконавчий лист № 240/10899/19, що виданий 06.05.2021 Житомирським окружним адміністративним судом щодо зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 з 11.09.2019 року таким, що виконанню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 243, 248, 256, 374 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:
У задоволенні заяв командира військової частини НОМЕР_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко