Справа № 280/3052/21
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

18 червня 2021 року Справа № 280/3052/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14.04.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо розгляду заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 від 14.01.2021 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.03.2021 №51 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно із ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та його скасувати;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 період її роботи з 12.09.1994 по 31.06.2014 до стажу за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних із видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202 відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із чим призначити та виплачувати їй пенсію за віком на пільгових умовах з 14.01.2021.

Ухвалою суду від 19.04.2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання копії ухвали надати відзив на позовну заяву.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 13.05.2021 року №2744/07-Р, в якому він просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві, зокрема зазначає, що враховуючи норми ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, вік позивача 46 років та пільговий стаж 5 років 2 місяці 11 днів, відповідач не має законних підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Окрім того, зазначає, що територіальні органи Пенсійного фонду України не мають можливості провести перевірку достовірності даних уточнюючої довідки від 07.12.2020 року №233, оскільки вона видана на території, яка тимчасово не контролюється українською владою, тому відповідач не має законних підстав для врахування її при обчисленні пенсії позивача.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін; з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

14.01.2021 ОСОБА_1 первинно звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через портал електронних пенсійних послуг Пенсійного фонду України (далі електронний портал). До заяви позивачем додано довідку про підтвердження пільгового стажу від 07.12.2020 №233, що підтверджується роздруківками із особистого кабінету позивача на електронному порталі.

Дане звернення було здійснено позивачем на підставі п. 1 Розділу IV Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1 (далі Положення), згідно із яким надання органами Пенсійного фонду послуг в електронній формі здійснюється з використанням технологій віддаленого доступу (вебтехнологій) та автоматизованої передачі і обробки інформації і включає зокрема: подання користувачем електронних послуг через вебпортал з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID заяв, передбачених абзацом другим пункту 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів); стану розгляду заяв, скарг, пропозицій, запитів, поданих в електронній формі.

Відповідно до абз. 5 п. 10 Розділу IV Положення, у разі необхідності надання заявником додаткової інформації або документів з метою всебічного та об`єктивного розгляду звернення за допомогою веб-порталу надсилається повідомлення із зазначенням переліку необхідних документів та/або відомостей, а також інформація стосовно доцільності (за необхідності) особистого звернення заявника (його уповноваженого представника) до відповідного органу Пенсійного фонду.

У листі від 28.01.2021 №0800-0204-8/6133 відповідач вказує, що заява про призначення пенсії ОСОБА_1 , подана через електронний портал, не була розглянута, оскільки вона є внутрішньо переміщеною особою, тому, має звертатися особисто. В обґрунтування правомірності своїх дій послався на абз. 3 п. 1 Постанови КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 року №637.

Відповідачем до суду не надано жодного доказу на підтвердження повідомлення ОСОБА_1 про необхідність подання додаткових документів та/або особистого її звернення до відповідача.

Згідно із абз. 3 п. 1 Постанови КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 року №637 під час звернення внутрішньо переміщеної особи із заявою про призначення, відновлення чи продовження виплати пенсії та документом, що посвідчує особу, територіальні органи Пенсійного фонду України ідентифікують особу заявника, фіксують місце і час її звернення, порівнюють отримані дані з даними, що обробляються в базах даних Пенсійного фонду України, з урахуванням даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб у порядку, який затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики.

Змістом вказаної норми передбачено обов`язок пенсійного органу у разі особистого звернення внутрішньо переміщених осіб, перевірити їх особу та зафіксувати місце і час звернення та не вбачається обмежень для звернення за призначенням пенсій через електронний портал, відповідних обмежень не містить і Положення.

Згідно із п. 1 Постанови КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 року №637 під час звернення внутрішньо переміщеної особи із заявою про призначення, відновлення чи продовження виплати пенсії та документом, що посвідчує особу, територіальні органи Пенсійного фонду України ідентифікують особу заявника, фіксують місце і час її звернення, порівнюють отримані дані з даними, що обробляються в базах даних Пенсійного фонду України, з урахуванням даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб у порядку, який затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронна ідентифікація здійснюється за допомогою засобів електронної ідентифікації, що підпадають під схему електронної ідентифікації, затверджену Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 2 Розділу ІІ наказу Державного агентства з питань електронного урядування України від 27.11.2018 року №86 «Про встановлення Вимог до засобів електронної ідентифікації, рівнів довіри до засобів електронної ідентифікації для їх використання у сфері електронного урядування» обов`язкові набори ідентифікаційних даних містять такі відомості:

1) для фізичних осіб: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності); унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган та мають відмітку в паспорті); серія та номер посвідки на постійне (тимчасове) проживання або (за відсутності) серія (за наявності) та (або) номер паспорта громадянина іншої країни (посвідчення біженця) - для фізичних осіб, які не є громадянами України,- нерезидентів.

Враховуючи, що кваліфікований електронний цифровий підпис є засобом ідентифікації особи, який містить її особисті дані, вимога щодо особистого подання заяви про призначення пенсії є проявом надмірного формалізму, що дискримінує внутрішньо переміщених осіб за ознакою місця проживання.

Аналіз вищевказаних норм дозволяє стверджувати про наявність у будь-якої особи права звернутися із заявою про призначення пенсії за віком до Пенсійного фонду України через електронний портал.

Листом від 12.02.2021 року №0800-0202-8/11044 відповідач визнав хибність своєї попередньої позиції та запропонував позивачу повторно подати заяву на призначення пенсії у зручний для неї спосіб: особисто або через електронний портал.

Як встановлено судом з матеріалів адміністративної справи, 09.03.2021 року позивач особисто звернулася до Відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно із ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Уточнюючу довідку від 07.12.2020 року №233 було направлено Відповідачу через електронний портал із супровідним клопотанням, що підтверджується роздруківкою з особистого кабінету позивача на електронному порталі.

Рішенням від 11.03.2021 року №51 відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного пільгового стажу. За змісто цього рішення довідку ЗАТ «Внешторгсервіс» від 07.12.2020 року №233, відповідачем не враховано з посиланням на те, що це суперечить чинному законодавству України.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно із ст. 1, 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-IV), працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років.

Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202 (далі Список №202).

Із розрахунку стажу ОСОБА_1 вбачається, що відповідачем до її загального стажу зараховано 30 років, з них 5 років 2 місяці 12 днів за списком №202.

Спірним періодом є період роботи ОСОБА_1 з 12.09.1994 по 31.06.2014 машиністом крана металургійного виробництва на ПАТ «Стахановський завод феросплавів», що складає 19 років 9 місяців 20 днів.

Професія «машиніст крана металургійного виробництва», за якою у спірний період працювала ОСОБА_1 , передбачена Списком №202.

Згідно із ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 вона:

12.09.1994 року прийнята до плавильного цеху машиністом крана металургійного виробництва 4 розряду на гарячій ділянці робіт на Стаханівському державному заводі феросплавів (наказ від 08.09.1994 року №191) (запис №5);

24.07.1997 року переведена машиністом крана маталугрійного виробництва 3 розряду у тому ж самому цеху на ВАТ «Стаханівський завод феросплавів» (наказ від 24.07.1996 №240) (запис №8).

Для підтвердження того, що з 12.09.1994 по 31.06.2014 ОСОБА_1 працювала машиністом крана металургійного виробництва повний робочий день відповідачу позивачем надавалась довідка від 07.12.2020 №233, видана ЗАТ «Внешторгсервіс», що підтверджується роздруківкою з особистого кабінету позивача на електронному порталі.

Із змісту довідки ЗАТ «Внешторгсервіс» від 07.12.2020 року №233 вбачається, що ОСОБА_1 з 12.09.1994 по 31.06.2014 працювала повний робочий день машиністом крана металургійного виробництва.

З приводу відмови відповідача врахувати при визначені права на пенсію дані довідки ЗАТ «Внешторгсервіс» від 07.12.2020 №233 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом та будь-який акт (рішення, документ), виданий ними є недійсним і не створює правових наслідків.

Суд зазначає, що відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96).

При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Враховуючи наведене суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 18.04.2019 по справі № 344/16404/16-а.

Таким чином, суд дійшов висновку, що документи надані позивачем до заяви про призначення пенсії, а саме довідка від 07.12.2020 №233, має бути врахована органами Пенсійного фонду України при розгляді питання щодо призначення пенсії.

Враховуючи, що записи у трудовій книжці позивача та зміст довідки ЗАТ «Внешторгсервіс» від 07.12.2020 року №233 свідчать про те, що ОСОБА_1 у спірний період з 12.09.1994 по 31.06.2014 працювала повний робочий день машиністом крана металургійного виробництва, позивач має право на зарахування цього періоду до пільгового стажу за Списком №202 та відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV.

Відповідачем до стажу ОСОБА_1 за списком №202 та відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону 1058 зараховано період з 23.10.2015 по 03.01.2021, що складає 5 років 2 місяці 11 днів, при додаванні до нього спірного періоду з 12.09.1994 по 31.06.2014, що складає 19 років 9 місяців 20 днів, пільговий стаж позивача загалом складатиме 25 років 2 дні, тобто стаж достатній для призначення пенсії з дня первинного звернення ОСОБА_1 14.01.2021.

За таких обставин, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.01.2021 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) - задовольнити.

Визнати протиправними бездіяльність щодо розгляду заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 від 14.01.2021 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.03.2021 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно із ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та його скасувати.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 період її роботи з 12.09.1994 по 31.06.2014 до стажу за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від відку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202 відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із чим призначити та виплачувати їй пенсію за віком на пільгових умовах з 14.01.2021.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 18.06.2021.

Суддя О.В. Конишева