Справа № 751/2483/21
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/2483/21 Суддя (судді) першої інстанції:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Кузьмишиної О.М.,

суддів: Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради в особі адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернігівської міської ради про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Новозаводського районного суду міста Чернігова із адміністративним позовом до виконавчого комітету Чернігівської міської ради в особі адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернігівської міськох ради, в якому просила скасувати постанову адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Чернігівської міської ради № 9/109 від 24.03.2021 про накладення адміністративного стягнення за статтею 152 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень та закриття справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що доводи позивача про те, що адміністративна комісія розглянула справу без її належного повідомлення не знайшли свого підтвердження.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому. Апелянт наголошує на тому, що відповідач в порішення вимог статті 268 КупАП, не маючи даних про своєчасне сповіщення позивача про місце і час розгляду справи, розглянув справу у її відсутність.

Крім того, як зазначається апелянтом, остання не була присутня при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, який був складений самостійно інспектором із двома свідками. Відтак, на переконання апелянта, зміст протоколу не відповідає дійсним обставинам справи, складений з порушенням статті 256 КупАП.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що факт вчинення нею адміністративного правопорушення не підтверджується жодним доказом, а відповідачем, в порушення вимог статті 280 КупАП, додатково не встановлено чи було вчинено правопорушення, чи винна позивач у його вчиненні, чи підлягає позивач адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2021 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив від відповідача у справі до суду не надходив.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08.02.2021 року провідним інспектором Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) стосовно громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи: ФОП, складений протокол № 010165 про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 08.02.2021 о 09 год 50 хв ОСОБА_1 несвоєчасно прибрала від снігу прилеглу територію до тимчасової споруди (зупинковий комплекс) за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушила пункти 3.2, 1, 3.2.2, 7.5.1 «Правил благоустрою м. Києва», про що передбачена адміністративна відповідальність за статтею 152 КУпАП (а.с.10,25).

Стосовно позивачки 24.03.2021 адміністративною комісією при виконавчому комітеті Чернігівської міської ради винесена постанова №9/109 про адміністративне стягнення та накладено штраф у розмірі 1700 гривень. (а.с.9,24).

У зазначеній постанові зазначено, що 08.02.2021 о 09 год 50 хв ОСОБА_1 несвоєчасно прибрала від снігу прилеглу територію до тимчасової споруди (зупинковий комплекс) за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушила пункти 3.2, 1, 3.2.2, 7.5.1 «Правил благоустрою м. Києва» від 25.12.2008 № 1051/1051 та керуючись статтею 152 КУпАП накладено штраф у розмірі 1700 грн.

Не погоджуючись із такою постановою відповідача, позивач звернулась до Новозаводського районного суду міста Чернігова із адміністративним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», на підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів покладено обов`язок утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію.

Згідно пункту 7.5.1. Правил благоустрою міста Києва (далі - Правила), затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051, проведення зимових прибиральних робіт з очищення тротуарів під час снігопаду (зсування і підмітання снігу) здійснюється з періодичністю та за технологією, встановленими відповідними галузевими нормами та правилами.

Пунктом 3.2.1., 3.2.2. вказаних Правил, визначено, що відповідальні особи підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, юридичні та фізичні особи, що використовують будинки і споруди та приміщення в них на законних підставах, зобов`язані утримувати в належному стані території, надані їм в установленому законом порядку. Утримувати в належному стані закріплені за ними на умовах договору з балансоутримувачем об`єкти благоустрою (їх частини) (пункт 3.2.2. Правил).

Положеннями статті 152 КУпАП передбачено відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП).

Відповідно до частини першої статті 218 КУпАП, розгляд справи про правопорушення, передбачене статтею 152 КУпАП, покладено на адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад.

Згідно із статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КупАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Разом з тим, згідно норм статті 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини п`ятої статті 77 КАС України,якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, суд першої інстанції зазначив, що доводи позивача про те, відповідачем в порушення вимог статті 268 КупАП не було сповіщено її про місце та час розгляду справи, не знайшли свого підтвердження, оскільки в матеріалах справи наявне направлене на адресу ОСОБА_1 повідомлення, відповідно до якого адміністративна комісія при виконавчому комітеті здійснила виклик позивача на засідання 24.03.2021 р 15:00. На підтвердження факту відправлення повідомлення відповідачем надано список рекомендованих листів через ВПЗ Чернігів від 18.05.2021 та фіскальий чек.

Однак, колегія суддів критично ставиться до вищезазначеного висновку суду першої інстанції з огляду на наступне.

Належним повідомленням особи про дату, час та місце розгляду справи є, зокрема, поштове повідомлення про вручення судової повістки під розписку адресату (або одержання її під розписку будь-яким повнолітнім членом сім`ї адресата, який проживає разом з ним) або поштове повідомлення з відміткою відділення поштового зв`язку про відмову адресата отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою її місця проживання чи перебування, повідомленою цією особою суду.

На підтвердження факту отримання позивачем виклику у засідання на 24.03.2021 відповідачем надано список рекомендованих листів через ВПЗ Чернігів від 18.05.2021 та фіскальний чек.

Проте, колегія суддів зауважує на тому, що список рекомендованих повідомлень та фіскальний чек не можуть вважатися доказами, які свідчать про сповіщення позивача про час та мсце розгляду протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, на офіційному веб-сайті УДППЗ «Укрпошта» можна відстежити отримання поштового відправлення шляхом заповнення трек-номеру, що складається із 13 символів. Однак, відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів, зокрема чеку про відправку, реєстру відправлень з зазначенням трек-номерів, за допомогою яких можливо відстежити відправлення.

З огляду на зазначене та враховуючи, що в матеріалах справи відсутні передбачені нормами процесуального законодавства докази про належне повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, він складений самостійно інспектором із двома свідками без участі ОСОБА_1 . В графі «пояснення особи, на яку складено протокол» та в графі «зі змістом статті 268 КупАП ознайомлена» зазначено: «від підпису відмовилась» та проставлено підпис провідним інспектором Алімовим Є.А. Крім того, у протоколі міститься фото, зроблене інспектором на місці винесення припису (м. Київ, Оболонський район, вул. Кондратюка 6) 08.02.2021. Як вбачається із доданого до протоколу про адміністративне правопорушення фото, територія, прилегла до тимчасової споруди зупинкового комплексу очищена від снігу та не перешкоджає вільному пересуванню осіб, що, у свою чергу, не може свідчити про порушення позивачем пунктів 7.5.1, 3.2.1, 3.2.2 Правил благоустрою міста Києва.

Таким чином, колегія судів погоджується із доводами апелянта про те, що зміст протоколу не відповідає дійсним обставинам справи, складений з порушенням вимог статті 256 КупАП, а тому не міг бути прийнятий комісією до уваги.

Відповідно до пункту 20.2.1. Правил, якщо під час перевірки виявлені причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою, посадова особа контролюючого органу зобов`язана скласти та видати офіційний документ - припис, який є обов`язковим для виконання в термін до трьох діб особами, які є відповідальними за утримання об`єктів благоустрою.

У приписі зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала припис, відомості про особу, на яку складений припис, та надаються пропозиції щодо усунення причин та умов, які спричиняють порушення благоустрою території.

Припис підписується особою, яка його склала, і особою, на яку він складений.

У разі відмови особи отримати припис в графі "Припис одержав" робиться про це запис.

Проте, як вже зазначалось, ні позивачем, ні його працівниками не було отримано жодних приписів.

Крім того, як вбачається з протоколу засідання комісії, під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, відповідачем до уваги взято лише фотознімок та сам протокол про адміністративне правопорушення.

Також, не вбачається з матеріалів справи, що відповідачем вжито всіх заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини справи, що мали значення для її правильного вирішення.

За вказаних обставин, суд, приходить до висновку, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується жодним доказом, а відповідачем, в порушенням вимог статті 280 КУпАП, додатково не встановлено чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що від час апеляційного розгляду справи не підтвердився факт порушення позивачем статті 152 КУпАП, відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме постанова Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Чернігівської міської ради №9/109 від 24.03.2021 про накладення адміністративного стягнення за статтею 152 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень, - підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення припустився порушень норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що судові витрати пов`язані із поданням позовної заяви та апеляційної скарги підтверджуються платіжними дорученнями № 9228-3493-3566-1295 від 02.04.2021 на суму 454, 00 грн та № 9234-5491-9047-7618 від 03.06.2021 на суму 681, 00 грн, а відтак підлягяють відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Чернігівської міської ради в особі адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернігівської міської ради (, м. Чернігів, вул. Магістратська, 7, 14000).

Щодо вимоги апелянта про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Позивачем на підтвердження обґрунтованості розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу до суду надано наступні документи:

- договір про надання правничої допомоги від 27.05.2021;

- акт передачі-приймання юридичних послуг від 02.06.2021;

- квитанція до прибуткового касового ордера № 6-п від 27.05.2021;

Так, у Акті передачі-приймання юридичних послуг зазначено, що адвокатом було надано наступні послуги:

- юридична консультація, вивчення документів наданих до суду в першій інстанції (2 години)

- складання апеляційної скарги (3 години)

У постанові від 16.06.2020 року Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268))

З аналізу наданих позивачем документів на підтвердження обґрунтованості розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу (а саме у загальній сумі 1300,00 грн), колегія суддів вбачає, що розмір таких витрат є документально підтвердженими, співмірними складності справи, ціною позову та фактичному обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що клопотання позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1300, 00 грн підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційній адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 квітня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Чернігівської міської ради № 9/109 від 24.03.2021 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Чернігівської міської ради в особі адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернігівської міської ради (, м. Чернігів, вул. Магістратська, 7, 14000) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в загальному розмірі 1135,00 ( одна тисяча сто тридцять п`ять) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Чернігівської міської ради в особі адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернігівської міської ради (, м. Чернігів, вул. Магістратська, 7, 14000) на користь ОСОБА_1 витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 1300,00 (одна тисяча триста) гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді: М.І. Кобаль

Л.О. Костюк