Справа № 160/2238/21
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2021 року Справа № 160/2238/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю. розглянувши у місті Дніпрі у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
16.02.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №299/03.25-17 від 06.11.2019, щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів стажу роботи на підставі п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.10.2019 року про призначення пенсії за вислугу років, та зарахувати періоди роботи з 17.07.1987 року по 05.11.1989 року на посаді помічник машиніста електровозу Локомотивного депо «Ясинувата-Західне» Донецької ордена Леніна залізниці; з 06.05.2005 по 21.07.2005 року на посаді помічник машиніста електровозу, з 22.07.2005 по 31.03.2008 року на посаді помічник машиніста електропоїзда; з 01.04.2008 року по 29.02.2016 року на посаді помічника машиніста електропоїзда Локомотивного депо Ясинувата-Західне Державного підприємства «Донецька залізниця», до пільгового стажу роботи за списками професій і посад, що затверджено в постанові Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.10.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з письмовою заявою про призначення пенсії за вислугою років. Відповідач, розглянувши означену заяву, 06.11.2019 направив на адресу позивача повідомлення про відмову в призначенні пенсії. Підставою відмови визначено відсутність необхідного пільгового стажу для призначення пенсії за вислугою років, передбаченого ст. п. «а» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Крім цього, до пільгового стажу позивача не були включені оскаржувані періоди роботи, що стало підставою звернення до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Позивачу запропоновано протягом десяти днів, з дня отримання копії даної ухвали, надати уточнену позовну заяву, оформлену відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).
На виконання вимог вищенаведеної ухвали, 02.03.2021 засобами поштового зв`язку позивачем направлено на адресу суду уточнену позовну заяву з виконанням вимог п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та витребувано належним чином завірені матеріали пенсійної справи ОСОБА_1
20.04.2021 представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що за наданими позивачем документами для розрахунку пенсії можливо застосувати пільговий стаж, який складає 08 років 01 місяць 02 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугою років. Окрім цього, до пільгового стажу позивача не можливо зарахувати періоди роботи з 17.07.1987 по 05.11.1989, з 06.05.2005 по 21.07.2005, з 22.07.2005 по 31.03.2008, з 01.04.2008 по 29.02.2016, оскільки надана довідка, для підтвердження вказаних періодів, видана підприємством, розташованим на непідконтрольній українській владі території.
На виконання ухвали суду від 05.03.2021 відповідачем було долучено до матеріалів справи № 160/2238/21 належним чином завірені матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.10.2019 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з письмовою заявою про призначення пенсії за вислугою років.
Листом № 299/03.25-17 від 06.11.2019 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивача повідомлено, що загальний стаж роботи останнього складає 38 років 06 місяців 04 дні, з них пільговий стаж - 08 років 01 місяць 02 дні.
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стаж необхідний для призначення пенсії за вислугою років складає для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 06 місяців на визначеній цим пунктом роботі.
У зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 12 років 06 місяців у призначенні пенсії позивачу відмовлено.
Відповідно до записів трудової книжки періоди роботи з 17.07.1987 по 05.11.1989, з 06.05.2005 по 21.07.2005, з 22.07.2005 по 31.03.2008, з 01.04.2008 по 29.02.2016 не зараховано до пільгового стажу позивача.
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 23 ч. 1 Європейської Соціальної Хартії (переглянутої) та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
05.11.1991 року прийнятий Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч. 3 преамбули вищенаведеного Закону, цей Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Частиною 1 ст. 1 Закону № 1788-ХІІ визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Стаття 2 Закону № 1788-ХІІ передбачає наступні види пенсії: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно з ст. 7 Закону № 1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Приписами ст. 51 Закону № 1788-ХІІ визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 52 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.
Пунктом «а» ч. 1 ст. 55 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:
для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;
для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
Судом встановлено, що позивач досягнув 55 річного віку 20.04.2019.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, прийнятий 09.07.2003 року (далі Закон № 1058-IV в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту ст. 5 Закону № 1058-IV, то цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Приписами ст. 8 Закону № 1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-VІ заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 45 вищенаведеного Закону визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно з ст. 48 Кодексу законів про працю України та ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 №637 (далі Порядок № 637) та в п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі Інструкція № 58).
Частиною 2 п. 1 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Абзацом 1 п. 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Поряду № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 від 15.07.1982 серії НОМЕР_1 , позивач в оскаржувані періоди працював, (далі мовою оригіналу):
«- 17.07.1987 принят помощником машиниста электровоза (приказ № 378 от 17.07.87);
- 05.11.1989 уволен в связи с переводом в основное локомотивное депо А-Днепровск-Узел по согласованию между руководителями, п. 5 ст. 36 КЗоТ УССР (приказ № 638 02.11.1989);
- 06.05.2005 принят помощником машиниста электровоза по переводу из локамотивного депо Н-Днепровск-Узел (приказ № 231 от 11.05.2005);
- 22.07.2005 переведен помощником машиниста электропоезда (приказ № 412 от 22.07.2005)»;
- 01.04.2008 на базі підрозділів локомотивного депо Ясинувато-Західне ДП Донецька залізниця задіяних в обслуговуванні приміських пасажирських перевезень створене моторвагонне депо Ясинувата ДП «Донецька залізниця» (наказ №887/н від 20.12.2007);
- 01.03.2016 згідно з наказу від 17.02.2016 року № 30/н перепідпорядкований до структурного підрозділу «Сватівське моторвагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (наказ № 17/ос від 29.02.2016 року).
На підтвердження вищенаведених періодів роботи, позивачем надана довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 02/409 від 16.10.2019.
З тексту даної довідки № 02/409 від 16.10.2019, судом встановлено, що позивач працював повний робочий день в (далі - мовою оригіналу):
«- Локомотивном депо Ясиноватая-Западное Донецкая железная дорога: с 17.07.1987 по 05.11.1989 помощник машиниста электровоза; с 06.05.2005 по 21.07.2005 помощник машиниста электровоза; с 22.07.2005 по 31.03.2008 помощник машиниста электропоезда.
- Моторвагонном депо Ясиноватая Донецкая железная дорога с 01.04.2008 по 29.02.2016 помощник машиниста электропоезда».
Загальний стаж для призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 55 Закону № 1788-ХІІ становить 13 років 01 місяць 14 днів.
Зазначена довідка відповідає вимогам Додатку № 5 Порядку № 637.
Проте, під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за вислугою років Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не були враховані до пільгового стажу останнього наведені періоди роботи.
Підставою для не зарахування вказаних періодів стало те, що надана довідка від 16.10.2019 року № 02/409 видана (далі - мовою оригіналу) «Государственным учреждением «Донецкая железная дорога» Обособленное Локомотивное депо Ясиноватая», тобто, підприємством, яке розташовано на непідконтрольній українській владі території.
Суд критично ставиться до позиції відповідача, оскільки до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН): документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата, є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Лоізіду проти Туречини» (рішення від 18 грудня 1996 року, §45), «Кіпр проти Туреччини» (рішення від 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (рішення від 23 лютого 2016 року) зазначив: «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.
При цьому суд зазначає, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.10.2018 у справі № 235/2357/17, від 21.02.2020 у справі № 701/1196/16-а.
З огляду на викладене, слід дійти висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно не було зараховано ОСОБА_1 до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років, періоди роботи з 17.07.1987 по 05.11.1989, з 06.05.2005 по 21.07.2005, з 22.07.2005 по 31.03.2008, з 01.04.2008 по 29.02.2016, що на переконання суду, є безумною підставою для зобов`язання відповідача зарахувати до трудового стажу позивача вказані періоди.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській область про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 , оформлене листом № 299/03.25-17 від 06.11.2019.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди його роботи з 17.07.1987 по 05.11.1989, з 06.05.2005 по 21.07.2005, з 22.07.2005 по 31.03.2008, з 01.04.2008 по 29.02.2016.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.10.2019 про призначення пенсії за вислугу років.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А. Ю. Рищенко