Справа № 120/5052/20-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2021-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5052/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

23 червня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу про проведення фактичної перевірки та рішення про застосування фінансових санкцій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області у якому просила суд визнати протиправними та скасувати наказ №1978 від 12.06.2020 про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_1 (магазин, АДРЕСА_1 ) з 22.06.2020 терміном 10 діб та рішення про застосування фінансових санкцій від 20.07.2020 №216/02/32/05/06/ НОМЕР_1 , яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 10000 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.02.2021 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11.02.2021 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в результаті проведеного до перевірочного аналізу згідно баз даних АІС Податковий блок, Аналітична система, Чеки РРО, встановлено, що позивач протягом періоду з 05.10.2018 по 08.10.2020 здійснювала роздрібну торгівлю алкогольними напоями та порушувала індикативні ціни на алкогольні напої. Посилання на відсутність у наказі № 1978 від 12.06.2020 будь-яких посилання на конкретні підстави призначення перевірки, крім як на норми, що регулюють питання призначення перевірки, не може бути підставою для визнання протиправним такого наказу. Під час проведення перевірки 05.10.2018, зокрема, встановлено факт реалізації алкогольних напоїв за зниженими цінами, в результаті чого було складено акт та винесено рішення про застосування до СГ ОСОБА_1 фінансових санкцій у сумі 10000 грн.

Позивач не подала відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 12.06.2020 заступником начальника ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято наказ №1978 Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_1 (магазин, АДРЕСА_1 ) з 22.06.2020 терміном 10 діб, за період з 01.01.2018. В наказі зазначено про його прийняття на підставі п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, та п.п. 80.2.2 п.80.2 ст.80 та на виконання вимог п.82.3 ст.82 ПК України.

На підставі вказаного наказу проведено фактичну перевірку СГ ОСОБА_1 (магазин, АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 30.06.2020.

У ході перевірки виявлені та зафіксовані у акті від 30.06.2020 факти реалізації алкогольних напоїв:

- фіскальний чек №92 від 05.10.2018 - горілка Грін Дей 0,37 л, 40% об.од., в кількості 1 пляшка по ціні 65.00 грн за пляшку (з 02.10.2018 мінімальна роздрібна ціна 66,16 грн);

- фіскальний чек №93 від 08.10.2018 - горілка Грін Дей 0,5 л, 40% об.од, в кількості 2 пляшки по ціні 89,00 грн за пляшку (з 02.10.2018 мінімальна роздрібна ціна 89,40 грн).

На підставі вказаного акту перевірки від 01.07.2020 ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 20.07.2020 №216/02/32/05/06/ НОМЕР_1 , яким згідно з абзацом сімнадцятим частини другої статті 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів застосовано до СГ ОСОБА_1 фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 10000 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої.

Позивач не погодилась із наказом від 12.06.2020 №1978 та рішенням від 20.07.2020 №216/02/32/05/06/ НОМЕР_1 , а тому звернулась до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наказ від 12.06.2020 №1978 прийнятий без достатніх для того підстав та не відповідає вимогам пункту 81.1 статті 81 ПК України, що свідчить про протиправність такого наказу та незаконність проведеної на його підставі перевірки, як наслідок, є протиправним і прийняте за висновками перевірки рішення про застосування фінансових санкцій від 20.07.2020 №216/02/32/05/06/ НОМЕР_1 .

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 20.02.2020 у справі №826/17123/18 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Главою 8 розділу II ПК України встановлені правила щодо призначення та проведення перевірок є законодавчими гарантіями дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами в процесі адміністрування податків і зборів. З цією метою нормативно обмежено перелік підстав для призначення та проведення перевірок платників податків контролюючими органами, а також визначено умови проведення відповідних перевірок та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до їх проведення.

Відповідні гарантії спрямовані на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності платників податків, а так само на надання можливості платникові податків висловити свою незгоду із неправомірним, на його думку, проведенням контрольних заходів щодо такого платника.

Недотримання встановлених статтями 75 - 81 ПК України вимог порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а отже, є порушенням прав останнього.

Так, відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п.75.1.3 п. 75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п.п.80.2.2. п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Згідно з абз.3 п. 81.1 ст.81 ПК України, у наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Аналіз зазначених норм свідчить, що підставою для проведення фактичної перевірки є, зокрема, наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, при цьому посилання на таку інформацію обов`язково має містити наказ про призначення фактичної перевірки.

Аналогічних висновків щодо необхідності зазначення в наказі про проведення перевірки конкретної інформації, що стала підставою для винесення наказу дійшов Верховний Суд у постановах від 11.06.2019 у справі №1440/2045/18, від 08.09.2020 у справі №640/21536/19.

Встановлено, що наказ від №1978 від 12.06.2020 не містить будь-які посилання на інформацію, яка слугувала підставою призначення фактичною перевірки позивача, джерела такої інформації.

Відповідач зазначає, що наказ від №1978 від 12.06.2020 прийнято на підставі листа ДПС України від 18.02.2020 №2687/7/99-00-05-04-01-07, який містить рекомендацію провести перевірку щодо позивача.

Однак, наказ від №1978 від 12.06.2020 не містить жодних посилань на лист ДПС України від 18.02.2020 №2687/7/99-00-05-04-01-07 або на інформацію, яка зазначена у такому листі.

Копію листа ДПС України від 18.02.2020 №2687/7/99-00-05-04-01-07 відповідач додав до апеляційної скарги. Разом з цим, суд першої інстанції зазначає, а відповідач не заперечує, що вказаний лист ДПС України відповідач не подавав до суду першої інстанції.

Згідно частин 3, 4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на відсутність обґрунтувань відповідача щодо неможливості подання до суду першої інстанції листа ДПС України від 18.02.2020 №2687/7/99-00-05-04-01-07, апеляційний суд не приймає вказаний лист у якості доказу в даній справі.

Також колегія суддів зазначає, що у листі ДПС України від 18.02.2020 №2687/7/99-00-05-04-01-07 міститься знеособлена інформація про необхідність проведення фактичних перевірок суб`єктів господарювання, які у 2019 році показали нереально низькі виторги, проведення через РРО, не забезпечили почекову передачу інформації від РРО. Вказаний лист не містить жодних відомостей про можливі порушення позивачем законодавчих вимог щодо продажу алкогольних напоїв за цінами не нижче за мінімально встановлені.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість та протиправність наказу від №1978 від 12.06.2020, що свідчить про незаконність проведеної фактичної перевірки позивача.

Колегія суддів зазначає, що недотримання податковим органом вимог щодо підстав та процедури проведення перевірки свідчить про її незаконність та нівелює правові наслідки такої перевірки.

Тобто, у разі визнання перевірки незаконною така перевірка відсутня як юридичний факт, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення. У такому випадку висновки акта перевірки, визнаної протиправною, не повинні оцінюватися судом. Податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню в силу незаконності податкової перевірки та відсутності правових наслідків такої.

Вказана позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид цієї доктрини та вказав, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

Встановлення протиправності дій податкового органу щодо проведення перевірки без законних підстав є достатньою та самостійною підставою для визнання наслідків такої перевірки, без аналізу протиправності висновків контролюючого органу по суті виявлених перевіркою порушень.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постанові від 23.04.2021 у справі №826/10486/18.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність, прийнятого на підставі висновків незаконної перевірки, рішення про застосування фінансових санкцій від 20.07.2020 №216/02/32/05/06/ НОМЕР_1 .

Побічно колегія суддів відзначає, що рішення про застосування фінансових санкцій від 20.07.2020 №216/02/32/05/06/ НОМЕР_1 прийняте на підстави висновку перевірки, проведеної у 2020 році, про вчинення позивачем порушення у 2018 році.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Іваненко Т.В.